Slovenská obchodná inšpekcia
Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave,
Prievozská 32, pošt. prieč. 29, 827 99  Bratislava

Číslo : SK/0216/99/2014                                                            Dňa : 12.03.2014
                                              
     Podľa ustanovenia § 58 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok), Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, vo veci odvolania účastníka konania – UniCredit Bank Czech Republik and Slovakia, a.s., Želetavská 1525/1, 140 92 Praha 4 – Michle, Česká republika, IČO: 64 948 242, kontrola vykonaná dňa 14.03.2013 v pobočke UniCredit Bank Slovakia, OC Aupark, Einsteinova 18, Bratislava a dňa 21.06.2013 v pobočke UniCredit Bank Slovakia a.s., Šancová 1/A, Bratislava, proti rozhodnutiu Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, č. P/0481/01/2013, zo dňa 14.02.2014, ktorým bola podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov uložená peňažná pokuta vo výške 7.000,00 EUR, slovom: sedemtisíc eur, pre porušenie § 4 ods. 2 písm. a) a § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 vyššie cit. zákona o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov, podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku takto
r o z h o d o l :

Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave odvolanie účastníka konania zamieta a rozhodnutie Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj č. P/0481/01/2013, zo dňa 14.02.2014 potvrdzuje.

Odôvodnenie:

Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie (ďalej len „SOI“) so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj rozhodnutím uložil účastníkovi konania – UniCredit Bank Czech Republic and Slovakia, a.s. – peňažnú pokutu vo výške 7.000,00 €, pre porušenie § 4 ods. 2 písm. a) a § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o ochrane spotrebiteľa“).
Inšpektormi SOI bolo pri kontrole vykonanej dňa 14.03.2013 v pobočke UniCredit Bank Slovakia, OC Aupark, Einsteinova 18, Bratislava a dňa 21.06.2013 v pobočke UniCredit Bank Slovakia a.s. Šancová 1/A, Bratislava zistené, že účastník konania nedodržal zákaz ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu a upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.
Proti rozhodnutiu o uložení pokuty podal účastník konania odvolanie.
Odvolací orgán podľa § 59 ods. 1 správneho poriadku preskúma napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu; ak je to nevyhnutné, doterajšie konanie doplní, prípadne zistené vady odstráni. Podľa ods. 2, ak sú pre to dôvody, odvolací orgán rozhodnutie zmení alebo zruší, inak odvolanie zamietne a rozhodnutie potvrdí.
Preskúmaním veci v odvolacom konaní nebol zistený dôvod na zmenu alebo zrušenie napadnutého rozhodnutia. Povinnosťou účastníka konania bolo dodržiavať zákaz ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu a zákaz upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách; čo účastník konania porušil.
Dňa 14.03.2013 vykonali inšpektori Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj kontrolu v pobočke UniCredit Bank Slovakia, OC Aupark, Einsteinova 18, Bratislava a dňa 21.06.2013 v pobočke UniCredit Bank Slovakia a.s., Šancová 1/A, Bratislava, zameranú na dodržiavanie ustanovení zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov (ďalej len „zákon o spotrebiteľských úveroch“), zákona o ochrane spotrebiteľa a na šetrenie podnetu č. 943/2013. Ku kontrole vykonanej dňa 14.03.2013 boli predložené Obchodné podmienky na poskytovanie úverov fyzickým osobám - nepodnikateľom s účinnosťou od 1.1.2011. Na základe uloženého záväzného pokynu boli dňa 22.03.2013 na adresu Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj doručené 3 zmluvy o úvere (Zmluva o úvere č. ... zo dňa 28.12.2012, prílohou ktorej sú obchodné podmienky na poskytovanie úverov fyzickým osobám - nepodnikateľom zo dňa 28.12.2012 a prehľad poistného krytia, Zmluva o úvere č. ... zo dňa 22.02.2013, prílohou ktorej sú Obchodné podmienky na poskytovanie úverov fyzickým osobám - nepodnikateľom zo dňa 22.02.2013 a prehľad poistného krytia a Zmluva o úvere č. ... zo dňa 02.07.2012, prílohou ktorej sú Obchodné podmienky na poskytovanie úverov fyzickým osobám - nepodnikateľom zo dňa 02.07.2012), Všeobecné obchodné podmienky na vykonávanie bankových obchodov – účinné od 1.4.2011 a Cenník bankových služieb pre občanov platný od 1.1.2013.
Na základe predložených podkladov bolo zistené, že účastník konania je v zmysle zákona o ochrane spotrebiteľa predávajúcim a v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch veriteľom, to znamená podnikateľom, ktorý ponúka a poskytuje spotrebiteľovi finančné služby – spotrebiteľské úvery v rámci predmetu svojej podnikateľskej činnosti. Účastník konania spotrebiteľské úvery poskytuje na základe písomne uzatvorenej Zmluvy (o úvere), ktorá má charakter spotrebiteľskej zmluvy, a to vopred pripravenej typovej adhéznej zmluvy, nakoľko obsahuje zmluvné ustanovenia, obsah ktorých spotrebiteľ nemôže ovplyvniť.
Pri výkone kontroly boli zistené nasledovné nedostatky zdokumentované v inšpekčnom zázname z kontroly dňa 21.06.2013, ktorý bol kontrolovanému subjektu odovzdaný pri kontrole dňa 21.06.2013.
Kontrolovaný subjekt v pozícií veriteľa uzatvoril so spotrebiteľmi zmluvy o spotrebiteľskom úvere, a to: 
Zmluvu o úvere č. ... zo dňa 28.12.2012, 
Zmluvu o úvere č. ... zo dňa 22.02.2013, 
Zmluvu o úvere č. ... zo dňa 02.07.2012 (ďalej len ,,kontrolované zmluvy“).
Prílohou kontrolovaných zmlúv boli Obchodné podmienky na poskytovanie úverov fyzickým osobám – nepodnikateľom – účinné od 1.1.2011 (ďalej len ,,OP“), ktoré obsahovali nasledovnú zmluvnú podmienku, ktorou kontrolovaný subjekt ukladal spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu:
Článok 9 Osobitné vyhlásenia a záväzky Dlžníka, bod 2 OP v znení: „Podpísaním Zmluvy o úvere sa Dlžník zaväzuje, že bez písomného súhlasu Banky: ...
b) nezaplatí pred splatnosťou svoje záväzky z prijatých bankových úverov, ani nebude nijako inak zvýhodňovať iných bankových veriteľov.“; 
Odvolací orgán v tejto časti odôvodnenia rozhodnutia mení odôvodnenie prvostupňového správneho orgánu k článku 9 Osobitné vyhlásenia a záväzky Dlžníka, bod 2 OP (strana č. 6 prvostupňového rozhodnutia) nasledovne: Uvedenou zmluvnou podmienkou dochádza k ukladaniu povinnosti spotrebiteľovi bez právneho dôvodu, nakoľko žiadny právny predpis neukladá spotrebiteľovi povinnosť písomne informovať veriteľa - banku v prípade, že chce uhradiť svoje doposiaľ nesplatné záväzky, či už voči banke alebo iným subjektom, ktoré sú vo vzťahu k nemu v postavení veriteľov. Povinne vyžadovaný predchádzajúci súhlas veriteľa s predčasným splatením úveru neprimerane znevýhodňuje spotrebiteľa pri využití jeho možnosti predčasne splatiť úver. Zákon o spotrebiteľských úveroch garantuje právo na splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti, pričom spotrebiteľovi ukladá len povinnosť uhradiť úrok a náklady vzniknuté len za časové obdobie od poskytnutia spotrebiteľského úveru do jeho splatenia. Ničím neodôvodnené obmedzovanie spotrebiteľa v prípade uplatňovania jeho právneho nároku považuje odvolací orgán za ukladanie povinnosti bez právneho dôvodu.
Kontrolované zmluvy obsahovali zmluvné podmienky, ktorými kontrolovaný subjekt uprel právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.
Išlo o nasledovné zmluvné podmienky:
Úvodné ustanovenie kontrolovaných zmlúv v znení: „Zmluva o úvere je uzatvorená podľa §§ 497 až 507 zákona č. 513/1991 Zb. Obchodného zákonníka v znení neskorších predpisov a zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“; 
V tejto časti zmluva nie je jednoznačná. Na jednej strane je uvedené, že je síce uzatvorená v zmysle ustanovení zákona č. 513/1991 Zb. Obchodného zákonníka v znení neskorších predpisov (ďalej len „Obchodný zákonník“), a zároveň aj v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch. V prevažnej väčšine svojich ustanovení zmluva odkazuje na Obchodný zákonník a len v malej miere na použitie zákona o spotrebiteľských zmluvách. Ustanovenie o voľbe Obchodného zákonníka pre úpravu práv a povinností účastníkov zmluvy je neprijateľnou podmienkou spôsobilou založiť v spojení s inými ustanoveniami zmluvy zjavný nepomer medzi právami a povinnosťami zmluvných strán, keďže niet žiadneho ekonomického dôvodu, ktorý by spotrebiteľa, ktorý nemá možnosť obsah zmluvných podmienok ovplyvniť, viedol (nútil) k tomu, aby svoj vzťah s dodávateľom podriadil výlučne pod ustanovenia Obchodného zákonníka. Favorizovanie Obchodného zákonníka pred právnymi predpismi určenými na ochranu spotrebiteľa (napr. zákon o spotrebiteľských úveroch - lex specialis, zákon o ochrane spotrebiteľa) neprimerane znevýhodňuje spotrebiteľa. Prejavuje sa to v značnej časti zmluvných podmienok a v nich zakomponovaných inštitútov, ktorých režim sa odchyľuje od ochrany spotrebiteľa poskytnutej mu zákonom č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník v znení neskorších predpisov (ďalej len „Občiansky zákonník“). Skutočnosť, že pri úvere ide o „absolútny obchod“ pritom nijako nevylučuje predpisy na ochranu spotrebiteľa - aj generálnu ochranu poskytovanú spotrebiteľským zmluvám Občianskym zákonníkom, nakoľko Obchodný zákonník prioritne upravuje vzťahy medzi podnikateľmi (§ 1 ods.1 z Obchodného zákonníka.)
Článok V. Úročenie úveru a poplatky, bod 1. Zmluvy o úvere č. ...  zo dňa 02.07.2012 v znení: „Banka úročí istinu Úveru Úrokovou sadzbou dohodnutou v Základných podmienkach Úveru. Zmluvné strany sa dohodli, že Dlžník bude pravidelne mesačne poukazovať v prospech Účtu minimálne 1,5 násobok aktuálnej výšky Splátky. V prípade porušenia tohto záväzku Dlžníka je Banka oprávnená, kedykoľvek po uplynutí 3 mesiacov odo dňa prvého čerpania úveru, zvýšiť dohodnutú úrokovú sadzbu na 13,99 % p.a..“;
Uvedená zmluvná podmienka je neprijateľná, spôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, čo je v rozpore s § 53 ods. 1 a § 53 ods. 4 písm. k) Občianskeho zákonníka.
Ide o neprijateľnú podmienku, ktorá je v rozpore s ustanoveniami § 4 zákona o spotrebiteľských úveroch, nakoľko spotrebiteľ má v zmluve dohodnutú fixnú úrokovú sadzbu vo výške 9,99 % ročne a úroková sadzba je dohodnutá na celé obdobie splatnosti úveru a pravidelnú mesačná splátku vo výške 80,67 €, pričom toto ustanovenie ho zaväzuje mesačne poukazovať v prospech účtu minimálne 1,5 násobok aktuálnej splátky a zároveň v prípade porušenia tohto záväzku si veriteľ nárokuje zvýšiť dohodnutú úrokovú sadzbu z 9,9% na 13,99 % p. a. 
Článok VII. Osobitné záväzky a vyhlásenia dlžníka, bod 2. Zmluvy o úvere č. ...  zo dňa 02.07.2012 v znení:  „Podpisom tejto zmluvy Dlžník vyhlasuje, že mu banka v súlade so všeobecne záväznými právnymi predpismi upravujúcimi oblasť spotrebiteľských úverov 
2.1. v dostatočnom časovom predstihu pred uzatvorením tejto zmluvy, prostredníctvom formulára pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere, písomne poskytla informácie o Úvere,
2.2. na jeho žiadosť bezplatne poskytla jedno vyhotovenie návrhu tejto zmluvy, s ktorým sa Dlžník oboznámil a jej podpísaním došlo k dohode zmluvných strán o celom jej obsahu,
2.3. poskytla primerané vysvetlenie, aby posúdil, či podmienky dohodnuté v tejto zmluve spĺňajú jeho potreby a zodpovedajú jeho finančnej situácii, a to aj poskytnutím informácií podľa bodu 2.1. tohto článku, základných vlastností Bankou ponúkaného produktu a konkrétneho vplyvu, ktorý môže mať na dlžníka, vrátane dôsledkov neplnenia tejto zmluvy.“; 
Uvedenými zmluvnými podmienkami sa na spotrebiteľa neprijateľne prenáša dôkazné bremeno v otázke oboznámenia s esenciálnymi informáciami podstatnými pre posúdenie vhodnosti a únosnosti úveru podľa zmluvy v kontexte jeho majetkových pomerov  finančných možností.
Zároveň je potrebné poukázať na ustanovenia § 4 a § 5 zákona o spotrebiteľských úveroch, kde sú priamo definované informačné povinnosti veriteľa ako aj § 7 cit. zákona, z ktorého vyplýva, že veriteľ je pred uzatvorením zmluvy o spotrebiteľskom úvere povinný posúdiť s odbornou starostlivosťou schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver pri zohľadnení skutočností uvedených v zákone. Je neprijateľné, aby bolo na spotrebiteľa štandardnou zmluvnou podmienkou prenášané dôkazné bremeno oboznámenia sa so zmluvnými podmienkami a splnenia si povinností veriteľa zo zákona. Priemerný spotrebiteľ ani nemusí byť znalý povinností, ktoré veriteľovi ukladá zákon. Ide jednoznačne o neprijateľnú zmluvnú podmienku (§ 53 ods. 4 písm. i) OZ).
Účastník konania taktiež v Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým osobám – nepodnikateľom – účinnosť 1.1.2011 (ďalej len ,,OP“) zakotvil nasledovné zmluvné podmienky, ktorými uprel spotrebiteľom právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách:
Článok 4 Splácanie úveru, bod 9. OP v znení: „Platobný záväzok Dlžníka je splnený zúčtovaním platenej sumy na Úverový účet v Platobný deň a Banka má možnosť s poukázanou sumou nakladať. Ak Dlžníkom platená suma nestačí na zaplatenie všetkých jeho splatných záväzkov (s rovnakým alebo rozdielnym časom splatnosti), započítava sa plnenie spravidla na najskôr splatný záväzok v poradí na Úroky, istinu, Úroky z omeškania a Poplatky.“;
Predmetné zmluvné ustanovenie odopiera spotrebiteľovi pre neho výhodnejší režim úhrady dlhu, ktorý mu poskytuje Občiansky zákonník. Uvedené ustanovenie zároveň zakladá nerovnováhu v právach a povinnostiach dodávateľa a spotrebiteľa a neprimeraným spôsobom obmedzuje zmluvnú autonómiu spotrebiteľa. Spotrebiteľ má eminentný záujem, aby mohol prioritne splatiť istinu úveru a až následne jej príslušenstvo.
Uvedená zmluvná podmienka je neprijateľná, spôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, čo je v rozpore s § 566 ods. 2 Občianskeho zákonníka, podľa ktorého pri čiastočnom plnení peňažného dlhu sa plnenie dlžníka započítava najprv na istinu a potom na úroky, ak dlžník neurčí inak. 
Uvedená zmluvná podmienka je neprijateľná v zmysle § 54 ods. 1 cit. zákona, podľa ktorého zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou sa nemôžu odchýliť od tohto  zákona v neprospech spotrebiteľa.
Článok 4 Splácanie úveru, bode 15. OP v znení: „Ak je Úver Spotrebiteľským úverom Dlžník je oprávnený kedykoľvek počas doby trvania Zmluvy o úvere vrátiť poskytnuté peňažné prostriedky alebo ich časť pred konečnou splatnosťou Úveru dohodnutou v Zmluve o úvere na základe jeho písomného oznámenia doručeného Banke najneskôr 15 kalendárnych dní pred požadovaným dňom predčasného splatenia. Zmluvné strany sa dohodli, že Banka realizuje splatenie Spotrebiteľského úveru k dátumu splatnosti riadnej Splátky. Banka má právo na Poplatok za predčasné splatenie Úveru alebo jeho časti vo výške určenej Zmluvou o úvere alebo Cenníkom; poplatok je splatný v deň predčasného splatenia Úveru alebo jeho časti. Dlžník súhlasí s použitím platieb vykonaných nad dohodnutú pravidelnú Splátku na úhradu skôr splatných súm, a to v poradí od najskôr splatného záväzku. Splatením celého Úveru zaniká Zmluva o úvere. Ak dôjde k čiastočnému splateniu Úveru, Banka následne písomne oznámi Dlžníkovi novú výšku Splátky.“;
Podmienka bola s ohľadom na § 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka vyhodnotená ako neprijateľná podmienka, nakoľko spôsobuje výraznú nerovnosť zmluvných strán. Zákon o spotrebiteľských úveroch nepodmieňuje spotrebiteľovo právo na predčasné alebo úplne splatenie úveru pred lehotou splatnosti žiadnymi podmienkami. S prihliadnutím na negatívne následky tohto ustanovenia vo vzťahu k spotrebiteľovi uvedená podmienka spôsobuje značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, nakoľko predlžuje splácanie úveru pri uplatnení práva klientom na predčasné splatenie úveru minimálne o 15 dní + posunutie termínu ku dňu splatnosti riadnej splátky. Spotrebiteľ je v zmysle uvedeného povinný platiť úroky ako aj náklady aj počas doby od oznámenia zámeru predčasne splatiť úver až do jeho splatenia. 
Spotrebiteľovi má byť zachované jeho právo na bezpodmienečné splatenie úveru, ktorého uplatnenie je v konečnom dôsledku iba na prospech banky, nakoľko dochádza k skoršiemu parciálnemu plneniu jeho pohľadávky voči spotrebiteľovi. Orgán dozoru má za to, že spotrebiteľ, ktorý zamýšľa splatiť svoj dlh sám od seba, oznámi tento svoj úmysel veriteľovi pri jeho realizácii a nie je mu potrebné ukladať na to povinnosť, v dôsledku ktorej mu vzniká reálne finančná strata.
Článok 7 Poplatky, bod 3. OP v znení: „Banka je oprávnená vyúčtovať Dlžníkovi akékoľvek zákonom predpísané odvody, dane a Poplatky, ktoré bude musieť Banka zaplatiť v súvislosti so vznikom a trvaním právneho vzťahu založeného Zmluvou o úvere alebo výkonom práv s tým spojeným, pričom tieto sa stávajú splatnými dňom, keď Banka vykonala príslušnú úhradu. Dlžník je povinný Banke na jej výzvu uhradiť všetky Poplatky, výdavky a náklady (vrátane nákladov právneho zastúpenia a cestovných nákladov), ktoré Banke vzniknú v súvislosti s vymáhaním dlžnej sumy Úveru, resp. jej časti, t. j. najmä s podaním žaloby a vykonaním iných úkonov potrebných na zachovanie práv Banky vyplývajúcich zo Zmluvy o úvere ako aj zo Záložnej zmluvy (napr. náklady spojené so spísaním notárskej zápisnice ako exekučného titulu), pričom tieto sa stávajú splatnými dňom doručenia hore uvedenej výzvy Dlžníkovi.“
Uvedená zmluvná podmienka navodzuje stav, kedy spotrebiteľ už vopred uznáva nároky veriteľa, prezumuje právo veriteľa na ich úhradu - bez ich stotožnenia s porušením konkrétnej  povinnosti, presne stanovej výšky, bez ohľadu na výsledok jednotlivých konaní a presné vyčíslenie.  
Spotrebiteľ má automaticky znášať „všetky“ výdavky spoločnosti spojené s vymáhaním pohľadávky, bez toho napríklad, aby mal záruku o oprávnenosti (napr. cestovné náklady). Ide o neprijateľné ustanovenie zamerané jednostranne v neprospech spotrebiteľa aj s poukazom na dátum splatnosti jednotlivých výdavkov a nákladov v spojení veriteľom vykonštruovanou fikciou doručenia (Vo Všeobecných obchodných podmienkach na vykonávanie bankových obchodov spoločnosti UniCredit Bank Slovakia a.s. sa v Druhej časti – Spoločné ustanovenia, Druhej kapitole – Komunikácia klienta s bankou, Článku 10 v bode 4).
Ide o neprijateľnú zmluvnú podmienku podľa generálnej klauzuly podľa § 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka, podľa ktorého zmluvná podmienka je neprijateľná, ak spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa.

Článok 9 Osobitné vyhlásenia a záväzky Dlžníka, bod 6. OP v znení: „Dlžník podpisom Zmluvy o úvere vyhlasuje Banke, že premlčaciu dobu pre Pohľadávky a iné práva Banky zo Zmluvy o úvere predlžuje na dobu 10 rokov od doby, keď začala prvýkrát plynúť.“;
S poukazom na generálnu klauzulu uvedenú v § 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka ide o ustanovenie neprimerané a zjavne neprijateľné. Nie je v súlade so zmyslom a cieľmi európskej ochrany spotrebiteľa s právami spotrebiteľa, aby tento už pri vzniku zmluvy mal svojim vyhlásením predĺžiť premlčaciu dobu na všetky nároky veriteľa, čo je v rozpore so zásadami právnej istoty, zabezpečenými inštitútom premlčania.
Základným účelom inštitútu premlčania je pôsobiť na subjekty občianskoprávnych vzťahov, aby v primeraných dobách uplatnili svoje práva (nároky) a zároveň aj zabrániť tomu, aby povinné osoby neboli po časovo neprimeranej dobe nútené splniť si svoje povinnosti. Inštitút premlčania takto zabraňuje dlhodobému trvaniu práv a im zodpovedajúcim povinnostiam. Ak uplynula zákonom ustanovená premlčacia doba a oprávnená osoba v nej určeným spôsobom u príslušného orgánu svoje právo nevykonala, vzniká povinnej osobe oprávnenie vzniesť námietku premlčania, a tak spôsobiť stav, že sa oprávnená osoba nemôže s úspechom domáhať u súdu svojho práva. 
Článok 10 Mimoriadna splatnosť úveru, zánik Zmluvy o úvere, bod 2. OP v znení: „Dôvodom mimoriadnej splatnosti Úveru, na základe ktorého sa istina Úveru s Príslušenstvom stávajú splatné oznámením Banky Dlžníkovi je: ......
e) nepriaznivý stav právnych, majetkových pomerov na strane Dlžníka, a to:
1. ak Dlžník je podľa poznatkov Banky v omeškaní s platením svojich záväzkov iným bankám alebo iným veriteľom s výnimkou, ak Dlžník Banke vierohodne preukáže, že jeho splatné záväzky sú splnené, alebo
2. ak proti Dlžníkovi je akýmkoľvek jeho veriteľom začatý súdny spor alebo podobné konanie o zaplatenie zmluvného alebo mimozmluvného záväzku v sume, ktorej jednorazové zaplatenie ohrozuje plnenie záväzku Dlžníka voči Banke alebo ak existuje exekučný titul zaväzujúci Dlžníka na takúto sumu alebo bol proti Dlžníkovi podaný návrh na začatie exekúcie na vymoženie takejto pohľadávky, alebo ak bol podaný návrh na vyhlásenie konkurzu na majetok Dlžníka alebo návrh na reštrukturalizáciu alebo ak existujú podmienky na vyhlásenie konkurzu na majetok Dlžníka, alebo
f) iná skutočnosť, ktorá nastala alebo sa stala Banke známou po uzavretí Zmluvy o úvere, z ktorej je zrejmé, že s ohľadom na správanie Dlžníka pri plnení jeho záväzkov zo Zmluvy o úvere a stav jeho majetkových pomerov alebo na nedostatok jeho inej spôsobilosti, sa Banka nemôže spoliehať, že Dlžník zaplatí istinu Úveru a Úroky riadne a včas, najmä:
1. ak sa ukážu v podstatných okolnostiach nepravdivými údaje alebo vyhlásenia Dlžníka urobené v týchto Obchodných podmienkach, v Zmluve o úvere, v Žiadosti o poskytnutie úveru alebo v žiadosti o čerpanie Úveru, vrátane údajov o osobitnom vzťahu k Banke podľa Zákona o bankách a dodatočné vysvetlenie Dlžník neposkytne alebo je pre Banku neuspokojivé, alebo
2. ak úkony, ku ktorým sa vyžaduje písomný súhlas Banky podľa Zmluvy o úvere, Dlžník urobí bez takéhoto súhlasu;...“;
Uvedenú zmluvnú podmienku možno posudzovať za neprijateľnú podľa generálnej klauzuly § 53 ods. 1 OZ. Takto koncipované ustanovenie je zjavne neprimerané. Absolútna možnosť bezbrehého manévrovania klientom zo strany veriteľa vedie k právnej aj skutkovej neistote spotrebiteľa, zakladá svojvoľné posúdenie podmienok veriteľom, a tým spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Možno pochybovať o primeranosti predmetného ustanovenia, a to osobitne na dôvody, ktoré majú založiť právo na zosplatnenie úveru a právo na predčasné splatenie všetkých dlžných súm zo strany spotrebiteľa, kedy je automaticky vystavený okamžitej splatnosti celej výšky úveru. Uvedené v žiadnom prípade nemožno považovať za primerané. Najmä pokiaľ ide o dôvody „v omeškaní so splácaním iným bankám, iným veriteľom“, “ iná skutočnosť“, „nedostatok inej spôsobilosti“...aj vzhľadom na skutočnosť, že Zmluva, tak ako je koncipovaná, obsahuje pomerne široké vymedzenie rôznych povinností spotrebiteľa, pričom jednotlivé ustanovenia Zmluvy obsahujú aj vlastné následky spojené s ich nedodržaním, čo spôsobuje nejasnosť tejto zmluvnej podmienky, ktorá je zjavne neprijateľná. 
Hodnotenie nepriaznivých okolností je výlučne vo sfére zmýšľania veriteľa - vzhľadom na nejasnosť a neúplnosť je možné vykladať predmetné ustanovenie zmluvy v neprospech spotrebiteľa a tým založiť nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Uvedené podmienky možno považovať za neprijateľné podľa § 53 ods. 4 písm. a) Občianskeho zákonníka, nakoľko spotrebiteľ sa nemal možnosť s nimi oboznámiť pred uzavretím zmluvy.
Exekučné konanie môže byť pritom vedené aj pre nezaplatenie blokovej pokuty za dopravný priestupok, na čo priemerný subjekt práva ani v bežnom živote nepomyslí, pričom následky takéhoto konania deklarované v cit. ustanovení sú neprimerané. Orgán dozoru tiež poukazuje na skutočnosť, že už samotný bankou vyžadovaný predchádzajúci písomný súhlas k viacerým úkonom klienta v zmluve možno považovať za neprijateľnú podmienku.
Uplatňovanie predmetného ustanovenia zmluvných dojednaní môže v spojení s inými ustanoveniami zmluvy aj v prípade menej závažného porušenia povinností spôsobiť vyhlásenie mimoriadnej splatnosti Úveru zo strany veriteľa, čo jednoznačne môže postaviť spotrebiteľa do nevýhodnejšej pozície v porovnaní s postavením veriteľa. Je neprijateľné, aby porušenie akejkoľvek zmluvnej povinnosti bolo postihované tou najprísnejšou sankciou stratou výhod splátok, čo zakladá porušenie § 53 ods. 1 v spojení s § 53 ods. 4 písm. k) OZ.
Článok 10 Mimoriadna splatnosť úveru, zánik Zmluvy o úvere, bod 8. OP v znení: „Banka je oprávnená použiť peňažné prostriedky na ktoromkoľvek účte Dlžníka alebo Spoludlžníka alebo z iného vkladu Dlžníka či Spoludlžníka vedeného v Banke na započítanie Pohľadávky, ktorá nemohla byť pri splatnosti zúčtovaná na ťarchu Účtu alebo Zúčtovacieho účtu pre nedostatok peňažných prostriedkov na ňom, vrátane započítania práv z porušenia povinností Dlžníka alebo práv Banky vzniknutých z odstúpenia od Zmluvy o úvere, a to aj keď nie sú splatné alebo sú premlčané alebo sú v inej mene ako je mena Úveru. Banka, Dlžník a Spoludlžník sa dohodli, že tento postup je Banka oprávnená použiť obdobne aj v prípade neuhradenia akejkoľvek splatnej Splátky alebo Úrokov alebo Poplatkov. Ak sa započítanie robí proti vkladu Dlžníka či Spoludlžníka v inej mene ako je mena Pohľadávky, na menový prepočet sa použije Bankou vyhlasovaný kurz, devíza nákup meny vkladu Dlžníka alebo Spoludlžníka. Zmluvné strany sa dohodli, že pre započítací prejav podľa tohto odseku je dostatočné následné doručenie výpisu z príslušného účtu Dlžníka alebo Spoludlžníka vedeného Bankou, z ktorého bude zrejmé vykonanie započítania.“;
Podľa § 581 ods. 2 Občianskeho zákonníka započítať nemožno premlčané pohľadávky, pohľadávky ktorých sa nemožno domáhať na súde ako aj pohľadávky z vkladov, proti splatnej pohľadávke nemožno započítať pohľadávku, ktorá ešte nie je splatná. Tieto pohľadávky podľa ods. 3 cit. ustanovenia je možné započítať len na základe výslovnej dohody so spotrebiteľom. Uvedená zmluvná podmienka je neprijateľná z dôvodu, že v rozpore s požiadavkami dobrej viery zakladá hrubý nepomer v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Orgán dozoru považuje za neprijateľné také zmluvné ustanovenie, ktoré oprávňuje banku jednostanne započítať aj také pohľadávky, ktoré bez výslovnej dohody (čo štandardná zmluvná predformulovaná podmienka nespĺňa) so spotrebiteľom započítateľné nie sú.
Orgán dozoru nepovažuje za primerané a v súlade s požiadavkou dobrých mravov, aby dodávateľ formou štandardnej zmluvnej klauzuly prezumoval súhlas spotrebiteľa s takto koncipovaným započítaním pohľadávok - kedy banka je oprávnená použiť akékoľvek vklady klienta, ktoré sú u nej uložené. S poukazom na vyššie uvedené odvolací orgán predmetnú zmluvnú podmienku posúdil vo vzťahu k právam spotrebiteľa ako dojednanie zakladajúce hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa (§ 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka).
Záverečné ustanovenie OP „Svojím podpisom potvrdzujem, že som prevzal Obchodné podmienky, oboznámil som sa s nimi, súhlasím s nimi a zaväzujem sa ich dodržiavať.“;
Neprijateľná zmluvná podmienka, ktorá má za následok, že na spotrebiteľa je de facto prenášané dôkazné bremeno v otázke riadneho oboznámenia so zmluvnými podmienkami a okolnosťami uzavretia úverovej zmluvy. Práve skryté prenesenie dôkazného bremena má pre spotrebiteľa neprijateľný účinok vo vzťahu k potenciálnemu uplatneniu jeho práv na súde a u iných štátnych orgánov, keďže spotrebiteľ už len v dôsledku predmetnej zmluvnej podmienky môže byť odradený od prípadného podania podnetov alebo návrhov štátnym orgánom. Je nezanedbateľné nebezpečenstvo, že zmluvná podmienka spotrebiteľa ovplyvní pri uplatňovaní jeho práv (napr. spotrebiteľ nevyužije svoje právo podľa § 49 Občianskeho zákonníka), resp. u spotrebiteľa vyvolá dojem, že sa nemôže dovolávať súdnej ochrany, keďže platí domnienka, že si podmienky  prečítal a súhlasí s nimi. K uvedenému pristupuje aj druhý rozmer zmluvnej podmienky, ktorej uplatnenie môže mať za následok, že štátny orgán neposkytne ochranu spotrebiteľovi z rýdzo formalistických dôvodov, že zmluvu podpísal a neuzavrel v tiesni. 
Citované dojednania zakladajú hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa (§ 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka).
Účastník konania taktiež vo Všeobecných obchodných podmienkach na vykonávanie bankových obchodov – účinnosť 1.4.2011 (ďalej len ,,VOP“) zakotvil nasledovné zmluvné podmienky, ktorými uprel spotrebiteľom právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách:
Článok 10 Oznamovanie a doručovanie, bod 3, Druhá časť – Spoločné ustanovenia, Druhá kapitola – Komunikácia klienta s bankou VOP v znení: „Písomnosti doručované elektronickými komunikačnými médiami sa považujú za doručené okamihom vytlačenia správy o ich odoslaní (fax) alebo okamihom prijatia správy o jej doručení (e-mail); ak prevádzkovateľ prijímateľa správy zaslanej e-mailom takéto potvrdenie nevydáva, považuje sa písomnosť za doručenú okamihom odoslania správy.“;
Článok 10 Oznamovanie a doručovanie, bod 4., Druhá časť – Spoločné ustanovenia, Druhá kapitola – Komunikácia klienta s bankou VOP v znení: „Písomnosti doručované poštou môžu mať formu obyčajnej alebo doporučenej zásielky:
a) Písomnosť doručovaná obyčajnou zásielkou sa považuje za doručenú v tuzemsku tretí deň po jej odoslaní a v cudzine siedmy deň po jej odoslaní“, 
Podľa § 45 ods. 1 Občianskeho zákonníka prejav vôle pôsobí voči neprítomnej osobe od okamihu, keď jej dôjde. Z citovaného zákonného ustanovenia možno usúdiť, že prejav vôle vrátane písomnosti je účinný voči adresátovi od okamihu, keď sa dostane do jeho sféry dispozície. Zmluvná podmienka, podľa ktorej by sa písomnosť považovala za doručenú spotrebiteľovi aj keď sa o nej nedozvedel, by však túto požiadavku nespĺňala. Podmienka je v zmysle § 54 ods. 1 cit. zákona neprijateľná z dôvodu, že sa v neprospech spotrebiteľa odchyľuje od § 45 ods. 1 cit. zákona. Podmienka je neprijateľná aj z dôvodu, že v rozpore s požiadavkami dobrej viery zakladá hrubý nepomer v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa tým, že mu upiera právo na riadne doručenie písomnosti. 
Veriteľ si nemôže štandardnou zmluvnou podmienkou určovať takto neprimerane konštruovanú fikciu doručenia. V zmysle ustanovenia § 45 ods. 1 Občianskeho zákonníka prejav vôle pôsobí voči neprítomnej osobe od okamihu keď jej dôjde. Neprítomnej osobe musí prejav vôle teda dôjsť, aby voči nej začal pôsobiť. Do okamihu dôjdenia prejavu vôle a tiež, ak prejav vôle adresátovi vôbec nedôjde, nezačne voči nemu pôsobiť. Prejav vôle dôjde adresátovi (neprítomnej osobe), ak sa dostane do sféry jeho dispozície. Znamená to, že adresát má konkrétnu možnosť oboznámiť sa s obsahom prejavu. Zmluvná podmienka, podľa ktorej by sa považovala za doručenú tretí lebo siedmy deň po odoslaní, by takúto podmienku nespĺňala. Zmluvná podmienka vystavuje spotrebiteľa neprijateľnej fikcii doručenia poštovej zásielky, ktorá sa má považovať za doručenú aj v prípade, že sa spotrebiteľ z objektívnych dôvodov so zásielkou neoboznámi, pričom môže ísť aj o zásielku obsahujúcu pre spotrebiteľa písomnosť podstatnú pre uplatnenie jeho práv.
Táto podmienka je neprijateľná aj preto, že spotrebiteľ nemá vedomosť o tom, kedy veriteľ daný úkon vykonal, dal písomnosť na poštovú prepravu, a preto nemôže ani v prípade dobrej viery z jeho strany splniť to, čo od neho veriteľ v danej písomnosti požaduje.
Za zistené nedostatky účastník konania, ako predávajúci v zmysle § 2 písm. b) bod 1 zákona o ochrane spotrebiteľa v plnom rozsahu zodpovedá.
Vo svojom odvolaní účastník konania uviedol, že podáva v celom rozsahu v zákonnej lehote odvolanie, ktoré odôvodňuje nasledovne:
Rozhodnutie SOI vychádza z nesprávneho právneho posúdenia dotknutých zmluvných podmienok, keď ich SOI nesprávne posúdila ako neprijateľné podmienky v spotrebiteľských zmluvách.
Zákon o ochrane spotrebiteľa vymedzuje právo spotrebiteľa na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách odkazom na úpravu spotrebiteľských zmlúv v Občianskom zákonníku, ktorý vymenúva neprijateľné podmienky uvedené v spotrebiteľskej zmluve a ustanovuje ich následky. Predávajúcemu zakazuje upierať toto právo spotrebiteľovi. Zákon o ochrane spotrebiteľa, ani záznam z vykonanej kontroly, ani oznámenie o začatí správneho konania nijako neuvádzajú, či dojednaním neprijateľných podmienok, ak sú vytýkané zmluvné ustanovenia naozaj neprijateľnými podmienkami, dochádza k upieraniu práva spotrebiteľa na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách, pretože túto ochranu poskytuje spotrebiteľovi úprava spotrebiteľských zmlúv v Občianskom zákonníku vznikom ustanovených následkov uvedenia neprijateľnej podmienky v spotrebiteľskej zmluve nezávisle na konaní dodávateľa (predávajúceho). Banka zastáva názor, že vzhľadom na vyššie uvedené, nejde v tomto prípade o porušenie povinnosti ustanovenej v § 4 ods. 2 Zákona o ochrane spotrebiteľa.
K odôvodneniu jednotlivých zmluvných ustanovení ako neprijateľných zmluvných podmienok Banka podáva nasledovné vyjadrenie:
K zisteniu nedostatku v Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým osobám — nepodnikateľom (ďalej len „OP“) čl. 9, bod 2. – „Podpísaním Zmluvy o úvere sa Dlžník zaväzuje, že bez písomného súhlasu Banky:....
b) nezaplatí pred splatnosťou svoje záväzky z prijatých bankových úverov, ani nebude nijako inak zvýhodňovať iných bankových veriteľov.“,
V danom prípade SOI prekvalifikovala svoje pôvodné vyjadrenie, že ide o neprijateľnú podmienku, a podľa jej názoru v danom prípade ide o ukladanie povinností spotrebiteľovi bez právneho dôvodu.
Banka daným ustanovením sleduje, aby dlžník písomne informoval Banku o úhrade záväzku pred jeho splatnosťou inému veriteľovi, a to nie len v prípade platobnej neschopnosti dlžníka, ale najmä z dôvodu, aby nedošlo k zvýhodňovaniu iných veriteľov.
Podľa § 240 zákona č. 300/2005 Z.z. Trestný zákon je jedným z trestných činov aj zvýhodňovanie veriteľa, podľa ktorého „Kto ako dlžník, ktorý nie je schopný plniť svoje splatné záväzky, zmarí, hoci aj len čiastočne, uspokojenie svojho veriteľa tým, že zvýhodní iného veriteľa, potrestá sa odňatím slobody až na dva roky.“.
Predmetné ustanovenie priamo nadväzuje na § 7 Zákona o SU, ktorý okrem iného pri posudzovaní úverovej spôsobilosti spotrebiteľa odkazuje na použitie informácií z registra bankových informácií o úveroch poskytnutých svojim klientom (§ 92a zákona č. 483/2001 Z.z.), teda aj na jeho úverové záväzky voči iným, v tomto prípade bankovým, veriteľom.
Z toho plynie, že platné zákonodarstvo považuje ochranu pred zvýhodňovaním niektorého veriteľa za primeranú zložku správy úverových pohľadávok.
Daným ustanovením si Banka, ktorá požičiava úverové zdroje za určitých podmienok ich návratnosti, a nesie zodpovednosť voči svojim klientom, ktorých vklady spravuje, nutne potrebuje zabezpečiť, aby prípadným zvýhodňovaním iného veriteľa nedošlo aj k platobnej neschopnosti Banky, čo by mohlo mať za následok porušenie povinnosti uložených Banke v zmysle ustanovení zákona o bankách.
V žiadnom prípade teda nejde o ukladanie povinností spotrebiteľovi bez právneho dôvodu, práve naopak, ak by si Banka nemohla zmluvne ošetriť príslušné riziká návratnosti a splácania peňažných prostriedkov, ktoré poskytuje spotrebiteľovi konala by v rozpore s ustanoveniami zákona Č. 483/2001 Z.z. o bankách (ďalej len „Zákon o bankách) a opatreniami Národnej banky Slovenska, ktoré ukladajú Banke pri výkone jej činnosti postupovať obozretne, najmä vykonávať obchody spôsobom, ktorý zohľadňuje a zmierňuje riziká. Je to práve Banka, ktorá tým, že poskytuje peňažné prostriedky spotrebiteľovi, berie na seba riziko ich prípadného nevrátenia zo strany spotrebiteľa a nerovnováhu by skôr spôsobila skutočnosť, ak by si Banka toto riziko nemohla zmluvne ošetriť. Zákonné požiadavky na podnikanie bánk ohľadne ošetrenia rizika sú výrazne prísnejšie ako pri iných podnikateľoch, keďže nesplácanie úverov poskytnutých Bankou neohrozuje len samotnú bezpečnosť a ekonomickú situáciu Banky, ale môže poškodiť aj dôležité záujmy iných spotrebiteľov - vkladateľov z hľadiska návratnosti ich vkladov uložených v Banke, ktoré Banka použila na poskytnutie úveru.
K zisteniu nedostatku v zmluve o úvere — úvodné ustanovenia - „Zmluva o úvere je uzatvorená podľa § 497 až 507 zákona č. 513/1991 Zb. Obchodného zákonníka v znení neskorších predpisov a zákona č. 129/2010 Z.z o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“
Podľa názoru SOI ide daným ustanovením o „favorizovanie“ režimu Obchodného zákonníka pred právnymi predpismi určenými na ochranu spotrebiteľa, čím neprimerane znevýhodňuje spotrebiteľa. Z ustanovenia § 1 ods. 2 zákona č. 129/2010 Z. z. vyplýva, že jednou z foriem spotrebiteľského úveru, popri pôžičke, odložení platby a akýchkoľvek iných dohodách, umožňujúcich dosiahnuť ekvivalentný výsledok ako odložená platba alebo pôžička (Parlamentná tlač NR SR č. 1421 z roku 2010), je výslovne aj úver (v zhode s obsahovým vymedzením zmluvy o úvere v smernici 2008/46/ES). Zmluva o úvere je ako zmluvný typ upravená v Obchodnom zákonníku a podľa § 261 ods. 6 písm. d) zákona č. 513/1991 Zb., Obchodný zákonník „Touto časťou zákona sa spravujú bez ohľadu na povahu účastníkov záväzkové vzťahy: zo zmluvy o predaji podniku alebo jeho častí ( § 476), zmluvy o úvere
( § 497), zmluvy o kontrolnej činnosti ( § 591), zasielateľskej zmluvy ( § 601), zmluvy o prevádzke dopravného prostriedku (§ 638), zmluvy o tichom spoločenstve (§ 673), zmluvy o otvorení akreditívu (§ 682), zmluvy o inkase (§ 692), zmluvy o bankovom uložení veci
(§ 700), zmluvy o bežnom účte (§ 708) a zmluvy o vkladovom účte ( § 716),“. Nejde teda o voľbu práva podľa § 262 ods. 1 Obchodného zákonníka, ako sa uvádza v inšpekčnom zázname, pričom podľa predpisov o spotrebiteľskom úvere, ich požiadavky na informácie, ktoré majú byť v zmluve o spotrebiteľskom úvere sa nijako nedotýkajú vnútroštátnych pravidiel týkajúcich sa platnosti uzavretia zmlúv o úvere (čl. 10 ods. 1 smernice 2008/46/ES). Podľa § 266 ods. 5 Obchodného zákonníka v znení zákona č. 657/2007 Z. z.: „Pri pochybnostiach o obsahu právnych vzťahov medzi dodávateľom a spotrebiteľom, ktoré sa spravujú týmto zákonom, sa použije výklad, ktorý je pre spotrebiteľa priaznivejší.“
Z uvedeného vyplýva, že platné zákonodarstvo výslovne ráta s použitím zmluvných typov upravených v Obchodnom zákonníku aj pri poskytovaní služieb spotrebiteľom, pričom, ak sa jeho niektoré ustanovenie nemá použiť, riešia to iné ustanovenia (§ 340a ods. 4, § 340b ods. 6, § 369 ods. 3, § 369c ods. 2). Ako bolo konštatované aj pri prijímaní citovaného odseku 5
5-u 266, kedy sa zároveň navrhovalo doplniť v ustanoveniach Obchodného zákonníka odkaz na predpisy o spotrebiteľských úveroch (Parlamentná tlač NR SR č. 436 z roku 2007, bod 85), úprava spotrebiteľských úverov sa použije vždy, ak sú splnené jej podmienky, a to vlastnou silou, bez potreby odkazu na ňu v inom predpise (Parlamentná tlač NR SR č. 436a z roku 2007), nieto ešte v zmluve.
Žiadny právny predpis týkajúci sa ochrany spotrebiteľa výslovne neukladá, že zmluvné vzťahy uzatvárané medzi Bankou a spotrebiteľom sa riadia „výlučne“ ustanoveniami občianskeho práva. Právny poriadok Slovenskej republiky zakladá zmluvnú voľnosť zmluvných strán. Keďže zmluva o úvere je ako zmluvný typ upravená Obchodným zákonníkom, nie predpismi Občianskeho práva, Banka uzatvára so svojimi klientmi — spotrebiteľmi zmluvu o úvere v zmysle ustanovení Obchodného zákonníka v spojitosti so Zákonom o SU. Banka v zmluvách o úvere neuprednostňuje ustanovenia Obchodného zákonníka, ale musí ho použiť, pričom v právnych vzťahoch kladie dôraz na prospech spotrebiteľa.
Správnosť konania Banky pri uplatňovaní režimu Obchodného zákonníka pri zmluvách o úvere opiera Banka aj o uznesenie Najvyššieho súdu SR z 27.3.2013, sp. Zn. 6MCdo/4/2012 podľa ktorého „Zmluva o úvere je upravená ustanoveniami § 497 až § 507 Obchodného zákonníka je tzv. absolútnym obchodom, čo znamená, že sa tento právny vzťah bez ohľadu na povahu jeho účastníkov spravuje Obchodným zákonníkom.“.

K zisteniu nedostatku v zmluve - č. V Úročenie úveru a poplatky, bod 1. – „Banka úročí istinu Úveru Úrokovou sadzbou dohodnutou v Základných podmienkach Úveru. Zmluvné strany sa dohodli, že Dlžník bude pravidelne mesačne poukazovať v prospech Účtu minimálne 1,5 násobok aktuálnej výšky Splátky. V prípade porušenia tohto záväzku Dlžníka je Banka oprávnená, kedykoľvek po uplynutí 3 mesiacov odo dňa prvého čerpania Úveru, zvýšiť dohodnutú Úrokovú sadzbu na 13,99% p.a.“.
Predmetné ustanovenie je dohodou na strane Banky a klienta a Banka ho považuje za podmienku individuálne dojednanú v zmysle ustanovenia § 53 ods. 2 a 3 zákona č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník. Banka skutočnosť, že ide o individuálne dojednanú podmienku preukazuje aj tým, že ďalšie dve kontrolované zmluvy, dané ustanovenie neobsahujú, čo dokazuje, že daná podmienka bola klientovi predložená a klient s jej zapracovaním do zmluvy o úvere súhlasil, na rozdiel od iných klientov, kde sa táto podmienka nenachádza. Banka klientovi predkladá pred uzavretím zmluvy o úvere návrh zmluvy o úvere, ku ktorému sa klient vyjadrí a následne dochádza k podpisu zmluvy o úvere. Klient v tomto štádiu uplatňuje svoje pripomienky.
Banka v danom čase ponúkala úver s úrokovou sadzbou 13,99% p.a. na celú dobu splatnosti úveru, bez určenia akejkoľvek podmienky. Ak klient prijal ponuku banky, a to poukazovať na účet v banke minimálne 1,5 násobok aktuálnej výšky splátky, Banka ponúkla klientovi daný úver s úrokovou sadzbou 9,99% p.a. na celú dobu splatnosti úveru. Plnenie individuálne dojednanej podmienky si Banka zabezpečila právom zvýšenia dohodnutej úrokovej sadzby v prípade jej porušenia.
Banka zastáva názor, že dohodnuté zvýšenie úrokovej sadzby je individuálne dojednanou podmienkou, pretože klient sa mal možnosť s ňou oboznámiť pred podpisom zmluvy, mohol jej uplatnenie odmietnuť a Banka tým, že štandardne sa v zmluvách daná dohoda nenachádza, jednoznačne a dostatočne splnila podmienku dôkazného bremena pri individuálne dojednanej podmienke v zmluve o úvere. Vzhľadom na uvedené, nie je možné danú podmienku považovať za neprijateľnú.

K zisteniu nedostatku v zmluve — č. VII Osobitné záväzky a vyhlásenia dlžníka, bod 2. – „Podpisom tejto zmluvy Dlžník vyhlasuje, že mu Banka v súlade so všeobecne záväznými právnymi predpismi upravujúcimi oblasť spotrebiteľských úverov
2.1. v dostatočnom časovom predstihu pred uzatvorením tejto zmluvy, prostredníctvom formulára pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere, písomne poskytla informácie o Úvere,
2.2. na jeho žiadosť bezplatne poskytla jedno vyhotovenie návrhu tejto zmluvy, s ktorým sa Dlžník oboznámil a jej podpísaním došlo k dohode zmluvných strán o celom jej obsahu,
2.3. poskytla primerané vysvetlenie, aby posúdil, či podmienky dohodnuté v tejto zmluve spĺňajú jeho potreby a zodpovedajú jeho finančnej situácii, a to aj poskytnutím informácii podľa bodu 2.1. tohto článku, základných vlastností Bankou ponúkaného produktu a konkrétneho vplyvu, ktorý môže mať na Dlžníka, vrátane dôsledkov neplnenia tejto zmluvy.“
Podľa názoru SOI sa daným ustanovením neprijateľne prenáša na spotrebiteľa dôkazné bremeno v otázke oboznámenia s esenciálnymi informáciami podstatnými pre posúdenie vhodnosti a únosnosti úveru podľa zmluvy v kontexte jeho majetkových pomerov finančných možností.
Zákon o SU ukladá Banke povinnosti napr. v dostatočnom časovom predstihu pred uzatvorením zmluvy o úvere poskytnúť informácie podľa § 5 ods. 1 prostredníctvom formulára pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere v listinnej podobe alebo v podobe zápisu na inom trvanlivom médiu, ktoré je dostupné spotrebiteľovi (§ 4 ods. 2), poskytnúť jedno vyhotovenie návrhu zmluvy o spotrebiteľskom úvere (§ 4 ods. 5), poskytnúť primerané vysvetlenie, aby spotrebiteľ mohol posúdiť, či ponúkaná zmluva spĺňa jeho potreby a zodpovedá jeho finančnej situácii a to aj poskytnutím informácií podľa § 4 ods. 1, základných vlastností Bankou ponúkaného produktu a konkrétneho vplyvu, ktorý môže mať na dlžníka, vrátane dôsledkov neplnenia zmluvy o spotrebiteľskom úvere spotrebiteľom (§ 4 ods. 6). Pokiaľ by dané informácie neboli klientovi poskytnuté, malo by to za následok porušenie Zákona o SU a tiež porušenie ustanovení Zákona o bankách, ktoré Banke prikazujú informovať klienta o daných skutočnostiach a preukázať, že klienta o týchto skutočnostiach Banka informovala, čím spočíva dôkazné bremeno na Banke. Z uvedeného vyplýva, že informovanie klienta o daných skutočnostiach je možné preukázať jedine písomnou formou tak, ako je to uvedené v zmluve. Pokiaľ sa v tomto a v niektorých iných prípadoch uvádza, že ide o prenos dôkazného bremena, k tomu všeobecne môže dôjsť len zákonom ustanovenou domnienkou (§ 133 Občianskeho súdneho poriadku) a nie zmluvným dojednaním. V danom prípade ide navyše o ustanovenie individuálne dojednané.
Ak by Banka dané ustanovenia v zmluve nemala, mohlo by v prípade inej kontroly zo strany SOI dôjsť k situácii, že by SOI požadovala preukázať Banke splnenie povinností podľa Zákona o SU a Banka by mohla byť v dôkaznej núdzi.
K zisteniu nedostatku v Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým osobám - nepodnikateľorn (ďalej len OP“) čl. 4 Splácanie úveru, bod 9. - „Platobný záväzok Dlžníka je splnený zúčtovaním platenej sumy na Úverový účet v Platobný deň a Banka má možnosť s poukázanou sumou nakladať. Ak Dlžníkom platená suma nestačí na zaplatenie všetkých jeho splatných záväzkov (s rovnakým alebo rozdielnym časom splatnosti), započítava sa plnenie spravidla na najskôr splatný záväzok v poradí na Úroky, istinu, Úroky z omeškania a Poplatky.“
SOI sa odvoláva na ustanovenie § 566 ods. 2 Občianskeho zákonníka podľa ktorého pri čiastočnom plnení peňažného dlhu sa plnenie dlžníka započítava najprv na istinu a potom na úroky, ak dlžník neurčí inak.
V prípade tohto ustanovenia dlžník určil inak a dohodol sa s Bankou, a to aj v súlade
s § 330 ods. 2 Obchodného zákonníka „Pri plnení peňažného záväzku sa započíta platenie najprv na úroky a potom na istinu, ak dlžník neurčí inak.“.
Pre Banku je prakticky nemožné pri obrovskom množstve klientov manuálne zabezpečovať čiastočné splácanie záväzkov a ich príslušenstva v takýchto prípadoch podľa pokynov dlžníka, o to viac, že štandardne pni úverových zmluvách ide o anuitný spôsob splácania a bankový systém je nastavený na automatické inkaso pravidelnej anuitnej splátky úveru. Keďže dané ustanovenie predpokladá, že dlžník si neplní svoje povinnosti riadne a včas, máme za to, že zámerom zákona nie je chrániť a zvýhodňovať konanie dlžníka - spotrebiteľa a postihovať‘ nielen Banku ako veliteľa, ale najmä iných spotrebiteľov - vkladateľov z hľadiska návratnosti ich vkladov uložených v Banke, ktoré Banka použila na poskytnutie úveru. Preto je Banka toho názoru, že uvedené dojednanie nespôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán, práve naopak, vyrovnáva nevýhodu, do ktorej sa Banka ako veriteľ dostala tým, že dlžník si riadne a včas neplní všetky svoje zmluvné povinnosti a je v omeškaní.
K zisteniu nedostatku v Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým osobám — nepodnikateľom (ďalej len „OP“) čl. 4 Splácanie úveru, bod 15. - „Ak je Uver Spotrebiteľským úverom Dlžník je oprávnený kedykoľvek počas doby trvania Zmluvy o úvere vrátiť poskytnuté peňažné prostriedky alebo ich časť pred konečnou splatnosťou Úveru dohodnutou v Zmluve o úvere na základe jeho písomného oznámenia doručeného Banke najneskôr 15 kalendárnych dní pred požadovaným dňom predčasného splatenia. Zmluvné strany sa dohodli, že Banka realizuje splatenie Spotrebiteľského úveru k dátumu splatnosti riadnej Splátky. Banka má právo na Poplatok za predčasné splatenie Úveru alebo jeho časti vo výške určenej Zmluvou o úvere alebo Cenníkom; poplatok je splatný v deň predčasného splatenia Úveru alebo jeho časti. Dlžník súhlasí s použitím platieb vykonaných nad dohodnutú pravidelnú Splátku na úhradu skôr splatných súm, a to v poradí od najskôr splatného záväzku. Splatením celého Úveru zaniká Zmluva o Úvere. Ak dôjde k čiastočnému splateniu Úveru, Banka následne písomne oznámi Dlžníkovi novú výšku Splátky.“
Podľa príslušných ustanovení Zákona o SU „má spotrebiteľ právo kedykoľvek počas doby trvania zmluvy o spotrebiteľskom úvere spotrebiteľský úver úplne alebo čiastočne splatiť pred dohodnutou lehotou splatnosti.“ Zákon o SU nezakazuje Banke, aby si stanovila lehotu, v ktorej je klient povinný oznámiť Banke splatenie časti alebo celého jeho úveru. Lehota 15 dní je administratívnou lehotou a je pre Banku potrebné z administratívno - technických dôvodov, najmä aby Banka umožnila klientovi bez stresu a nátlaku, prípadne možnosti omylu splatiť časť alebo celý úver. Čoraz častejšie dochádza k splácaniu úveru alebo jeho časti nie hotovostným vkladom, ale prevodom na účet z účtu v inom peňažnom ústave, napr. z úverových prostriedkov poskytnutých klientovi iným peňažným ústavom. Pokiaľ klient spláca úver v Banke iným úverom, veľakrát požaduje vyčíslenie zostatku pohľadávky. Pokiaľ by Banka vystavila vyčíslenie ku dňu, kedy klient požiadal o splatenie úveru, tento údaj by bol pre „novu banku“ poskytujúcu klientovi úver na splatenie úveru v Banke nevyhovujúci, ba zavádzajúci, pretože kým by „nová banka“ úver schválila a poukázala úverové zdroje na splatenie úveru v Banke, suma pohľadávky Banky by bola iná. Týmto Banka klienta chráni, aby sa nedostal do omeškania So splatením pohľadávky.
Pokiaľ však nastane situácia, že klient prinesie do Banky prostriedky na splatenie úveru a požaduje jeho splatenie k danému dňu, Banka takejto žiadosti klienta vyhovie. Všetky úkony týkajúce sa predčasného splatenia Banka realizuje manuálne, bankový systém je nastavený na automatické inkaso pravidelnej anuitnej splátky úveru z bežného účtu. Systém Banky nevie zrealizovať automaticky mimoriadnu splátku alebo predčasné splatenie, ak klient vloží na svoj bežný účet vyšší objem prostriedkov. Banka preto nie je objektívne schopná zrealizovať predčasnú splátku úveru bez dostatočného časového priestoru na jej zrealizovanie tak, aby to neviedlo k nesprávnemu účtovaniu a ku chybám pri jej realizácii. Preto sme toho názoru, že stanovenie lehoty na oznámenie zámeru realizácie predčasnej splátky dlžníkom nemôže spôsobiť výraznú nerovnosť zmluvných strán, práve naopak, bez tejto lehoty by realizácia predčasnej splátky spôsobovala objektívne problémy Banke pri jej riadnom administratívno-technickom zabezpečení, čo by skôr mohlo ale viesť k nerovnosti v neprospech Banky.
Zastávame názor, že ustanovenie v § 75 ods. 11 Zákona o bankách, ktoré umožňuje Banke stanoviť lehotu na oznámenie predčasného splatenia úveru bez ohľadu, že sa týka len hypotekárnych úverov a iných úverov pre spotrebiteľov zabezpečených nehnuteľným majetkom, je v danom prípade možné použiť‘ primerane, keďže sa jedná o spotrebiteľskú zmluvu. Preto nie je možné považovať za neprijateľnú podmienku zmluvné dohodnutie lehoty, v ktorej má dlžník informovať Banku o predčasnom splatení úveru alebo jeho časti.
K zisteniu nedostatku v Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým osobám — nepodnikateľom (ďalej len OP“) či. 7 Poplatky, bod 3. - „Banka je oprávnená vyúčtovať Dlžníkovi akékoľvek zákonom predpísané odvody, dane a Poplatky, ktoré bude musieť Banka zaplatiť v súvislosti so vznikom a trvaním právneho vzťahu založeného Zmluvou o úvere alebo výkonom práv s tým spojeným, pričom tieto sa stávajú splatnými dňom, keď Banka vykonala príslušnú úhradu. Dlžník je povinný Banke na jej výzvu uhradiť všetky Poplatky, výdavky a náklady (vrátane nákladov právneho zastúpenia a cestovných nákladov), ktoré Banke vzniknú v súvislosti s vymáhaním dlžnej sumy Úveru, resp. jej časti,
t. j. najmä s podaním žaloby a vykonaním iných úkonov potrebných na zachovanie práv Banky vyplývajúcich zo Zmluvy o úvere (napr. náklady spojené so spísaním notárskej zápisnice ako exekučného titulu), pričom tieto sa stávajú splatnými dňom doručenia hore uvedenej výzvy Dlžníkovi.“
Nesúhlasíme s vyjadrením SOI, že zmluvne dojednaná podmienka uhradenia výdavkov a nákladov (vrátane nákladov právneho zastúpenia a cestovných nákladov, ktoré banke vzniknú v súvislosti s vymáhaním dlžnej sumy úveru je prenášaná na klienta bezdôvodne a klient je trestaný „nejakým“ poplatkom a klient má automaticky znášať „všetky“ výdavky Banky spojené s vymáhaním pohľadávky, bez toho, aby mal záruku o ich oprávnenosti.
Podľa nášho názoru uvedené ustanovenie nie je v rozpore so zákonom a nespôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa. Podľa § 121 ods. 3 Občianskeho zákonníka „Príslušenstvom pohľadávky sú úroky, úroky z omeškania, poplatok z omeškania a náklady spojené s jej uplatnením.“. Podľa § 151l ods. 3 Občianskeho zákonníka záložný veriteľ má voči záložcovi právo na úhradu nevyhnutne a účelne vynaložených nákladov v súvislosti s výkonom záložného práva. Je preto plne legitímna požiadavka veriteľa, aby dlžník znášal náklady, ktoré vzniknú veriteľovi v súvislosti s porušením povinností zo strany dlžníka. Naopak, nerovnováhu v právach a povinnostiach by skôr spôsobilo, ak by tieto náklady znášala strana, ktorá zmluvu neporušila, teda táto strana by bola sankcionovaná zvýšenými nákladmi za to, že druhá zmluvná strana si riadne nesplnila svoju povinnosť. Pritom ide samozrejme len o náhradu nevyhnutne a účelne vynaložených nákladov pri uplatňovaní, vymáhaní a ochrane pohľadávok Banky resp. vynaložených v dôsledku porušenia zmluvy o úvere dlžníkom, týmto sú teda dostatočne objektivizované a keďže ide o náklady, ktoré Banke vzniknú v dôsledku porušenia zmluvy dlžníkom v budúcnosti nie je objektívne možné ich výšku vopred presne uvádzať v zmluve.
K zisteniu nedostatku v Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým
osobám - nepodnikateľom (ďalej len „OP‘) čl. 9 Osobitné vyhlásenia a záväzky Dlžníka, bod 6. - „Dlžník podpisom Zmluvy o úvere vyhlasuje Banke, že premlčaciu dobu pre Pohľadávky a iné práva Banky zo Zmluvy o úvere predlžuje na dobu 10 rokov od doby, keď‘ začala prvýkrát plynúť.“
Predmetným ustanovením Banka zabezpečuje aj ochranu iných spotrebiteľov - vkladateľov z hľadiska návratnosti ich vkladov uložených v Banke, ktoré Banka použila na poskytnutie úveru.

K zisteniu nedostatku v Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým osobám - nepodnikateľom (ďalej len „OP“) čl. 10 Mimoriadna splatnosť úveru, zánik Zmluvy o úvere, bod 2. - „Dôvodom mimoriadnej splatnosti Úveru, na základe ktorého sa istina Úveru s Príslušenstvom stávajú splatné oznámením Banky Dlžníkovi je: ...
e) nepriaznivý stav právnych, majetkových pomerov na strane Dlžníka, a to:
1. ak Dlžník je podľa poznatkov Banky v omeškaní s platením svojich záväzkov iným bankám alebo iným veriteľom s výnimkou, ak Dlžník Banke vierohodne preukáže, že jeho splatné záväzky sú splnené, alebo
2. ak proti Dlžníkovi je akýmkoľvek jeho veriteľom začatý súdny spor alebo podobné konanie o zaplatenie zmluvného alebo mimozmluvného záväzku v sume, ktorej jednorazové zaplatenie ohrozuje plnenie záväzku Dlžníka voči Banke alebo ak existuje exekučný titul zaväzujúci Dlžníka na takúto sumu alebo bol proti Dlžníkovi Dodaný návrh na začatie exekúcie na vymoženie takejto pohľadávky, alebo ak bol podaný návrh na vyhlásenie konkurzu na majetok Dlžníka alebo návrh na reštrukturalizáciu alebo ak existujú podmienky na vyhlásenie konkurzu na majetok Dlžníka, alebo
f) iná skutočnosť ktorá nastala alebo sa stala Banke známou po uzavretí Zmluvy o úvere, z ktorej je zrejmé, že s ohľadom na správanie Dlžníka pri plnení jeho záväzkov zo Zmluvy o úvere a stav jeho majetkových pomerov alebo na nedostatok jeho inej spôsobilosti sa Banka nemôže spoliehať že Dlžník zaplatí istinu Úveru a Úroky riadne a včas, najmä:
1. ak sa ukážu v podstatných okolnostiach nepravdivými údaje alebo vyhlásenia Dlžníka urobené v týchto Obchodných podmienkach, v Zmluve o úvere, v Žiadosti o poskytnutie úveru alebo v žiadosti o čerpanie Úveru, vrátane údajov o osobitnom vzťahu k Banke podľa Zákona o bankách a dodatočné vysvetlenie Dlžník neposkytne alebo je pre Banku neuspokojivé, alebo
2. ak úkony, ku ktorým sa vyžaduje písomný súhlas Banky podľa Zmluvy o úvere, Dlžník urobí bez takéhoto súhlasu;“
Podľa názoru SOI dojednaná zmluvná podmienka spôsobuje vážny hrubý nepomer v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, pretože umožňuje Banke, aby vyhlásila predčasnú splatnosť úveru s príslušenstvom, a to v prípadoch, ktoré Banka špecifikovala len vágne a tiež bezbrehé manévrovanie spotrebiteľom vedie k právnej aj skutkovej neistote spotrebiteľa.
Dôvody mimoriadnej splatnosti vychádzajú z obozretného podnikania Banky najmä v oblasti zhodnotenia úverového rizika pri poskytnutí úveru. Je veľmi podstatné, aby dlžník Banke poskytol úplné a pravdivé informácie, ktoré si Banka od neho vyžiadala za účelom posúdenia úverového obchodu a jeho rizika.
Zákon o SU ukladá Banke povinnosť posudzovať schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver. Táto povinnosť‘ Banky trvá aj po dobu zmluvného vzťahu.
Spotrebiteľ je v zmysle § 7 ods. 2 Zákona o SU povinný poskytnúť Banke pravdivé, presné a úplné informácie na posúdenie schopnosti splácať úver; nesplnenie tejto povinnosti je porušením základnej zákonnej povinnosti spotrebiteľa. Zároveň môžu byt‘ za predpokladu naplnenia zákonných podmienok naplnené znaky trestného činu Úverového podvodu (§ 222 Trestného zákona). Banka preveruje schopnosť spotrebiteľa splácať úver prostredníctvom bankového registra informácii aj počas trvania úverového vzťahu. V registri bankových informácií sú vedené informácie o platobnej schopnosti spotrebiteľa aj voči iným bankám a nebankovým subjektom. Monitorovaním úverovej spôsobilosti spotrebiteľa sa má zabrániť nekontrolovanému preberaniu ďalších úverových záväzkov spotrebiteľom, zvýhodňovaniu veriteľa (§ 240 Trestného zákona), mareniu konkurzného alebo vyrovnacieho konania (§ 242 Trestného zákona), mareniu exekučného konania (§ 234a Trestného zákona), porušovania povinností v zmysle zákona o ochrane pred legalizáciou príjmov z trestnej činnosti atd. Účelom tohto ustanovenia je podať spotrebiteľovi čo najširší výpočet správania sa spotrebiteľa, ktoré zakladá zákonnú povinnosť Banky aktívne vystupovať a uskutočňovať zákonom stanovené právne úkony, a to s prihliadnutím na osobitý charakter Banky ako veriteľa, a povinnosti Banky predchádzať vlastným stratám (§ 27 zákona o bankách).
Banka, ktorá tým, že poskytuje peňažné prostriedky spotrebiteľovi, berie na seba úverové riziko (riziko nesplatenia úveru), preto ak klient poskytuje Banke neúplné alebo nepravdivé informácie, či už pri poskytovaní úveru alebo v priebehu úverového vzťahu, môže tým Banku zámerne alebo z nedbanlivosti priviesť do omylu pri posudzovaní rizika daného obchodu, a preto musí mať Banka právo vypovedať čerpanie úveru alebo vyhlásiť predčasnú splatnosť úveru (resp. odstúpiť od zmluvy), ktorý by pri poskytnutí úplných alebo pravdivých informácii spotrebiteľom a po posúdení rizika úveru inak neposkytla.
Banka musí mať oprávnenie včas reagovať na skutočnosti o ktorých sa dozvie alebo sa jej stanú známe ako napr. omeškanie dlžníka s plnením záväzkov voči iným bankám alebo veriteľom, ohrozeniu plnenia záväzku voči Banke, alebo ak nastane má skutočnosť, ktorú Banka v daný okamih nevie identifikovať, pričom táto skutočnosť môže mať za následok, že dlžník svoje záväzky voči Banke nesplní alebo bude mať problémy s plnením svojich záväzkov, čoho dôsledkom môže byť zvýšenie rizikovosti obchodu a len včasná reakcia na zvyšujúce sa riziko, môže znížiť škodu a stratu Banky z takéhoto obchodu.
Vzhľadom na vyššie uvedené v žiadnom prípade tu nejde o možnosť bezbrehého manévrovania klientom pre akékoľvek, aj nepodstatné porušenie zmluvných povinností. Všetky tieto dojednania teda sledujú aj dôležitý spoločný ciel‘, a to (i) udržiavať v čo možno najvyššej miere bezpečnosť celého bankového systému a (ii) nepoškodiť záujmy vkladateľov z hľadiska návratnosti ich vkladov vložených do Banky, ktoré Banka použila na poskytnutie úveru.
K zisteniu nedostatku v Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým osobám - nepodnikateľom (ďalej len „OP“) čl. 10 Mimoriadna splatnosť úveru, zánik Zmluvy o úvere, bod 8. – „Banka je oprávnená použiť‘ peňažné prostriedky na ktoromkoľvek účte Dlžníka alebo Spoludlžníka alebo z iného vkladu Dlžníka či Spoludlžníka vedeného v Banke na započítanie Pohľadávky, ktorá nemohla byť pri splatnosti zúčtovaná na ťarchu Účtu alebo Zúčtovacieho účtu pre nedostatok peňažných prostriedkov na ňom, vrátane započítania práv z porušenia povinností Dlžníka alebo práv Banky vzniknutých z odstúpenia od Zmluvy o úvere, a to aj keď nie sú splatné alebo sú premlčané alebo sú v inej mene ako je mena Úveru. Banka, Dlžník a Spoludlžník sa dohodli, že tento postup je Banka oprávnená použiť‘ obdobne aj v prípade neuhradenia akejkoľvek splatnej Splátky alebo Úrokov alebo Poplatkov. Ak sa započítanie robí proti vkladu Dlžníka či Spoludlžníka v inej mene ako je mena Pohľadávky, na menový prepočet sa použije Bankou vyhlasovaný kurz, devíza nákup meny vkladu Dlžníka alebo Spoludlžníka. Zmluvné strany sa dohodli, že pre započítací prejav podľa tohto odseku je dostatočné následné doručenie výpisu z príslušného účtu Dlžníka alebo Spoludlžníka vedeného Bankou, z ktorého bude zrejmé vykonanie započítania.“.
Podľa § 581 ods. 3 Občianskeho zákonníka dohodou účastníkov možno započítaním vyrovnať aj premáčané pohľadávky, pohľadávky, ktorých sa nemožno domáhať na súde, ako aj pohľadávky z vkladov, tiež pohľadávku, ktorá ešte nie je splatná.
V danom prípade ide teda o dohodu účastníkov o započítaní pohľadávok.
K zisteniu nedostatku v Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým osobám - nepodnikateľom (ďalej len „OP“) text pod Záverečnými ustanoveniami OP – „Svojím podpisom potvrdzujem, že som pre vzal Obchodné podmienky, oboznámil som sa s nimi, súhlasím s nimi a zaväzujem sa ich dodržiavať.“.
Podľa § 273 ods. 1 Obchodného zákonníka platí, že „Časť obsahu zmluvy možno určiť aj odkazom na všeobecné obchodné podmienky vypracované odbornými alebo záujmovými organizáciami alebo odkazom na iné obchodné podmienky, ktoré sú stranám uzavierajúcim zmluvu známe alebo k návrhu priložené.“
Obchodné podmienky sú súčasťou zmluvy a keďže nie sú pevne spojené so zmluvou o úvere, klient na znak súhlasu, že sa s nimi oboznámil a boli mu Bankou odovzdané toto v zmluve o úvere vyhlasuje a súčasne podpisuje aj obchodné podmienky, ktoré zostávajú Banke. Vyhlásenie a podpis klienta je pre Banku nevyhnutný, aby Banka v prípade kontroly vykonávanej Národnou bankou Slovenska, ako orgánom dohľadu nad výkonom činnosti bánk a pobočiek zahraničných bánk, vedela preukázať splnenie podmienok stanovených zákonom o bankách.
K zisteniu nedostatku vo Všeobecných obchodných podmienkach na vykonávanie bankových obchodov (ďalej len „VOP“) článok 10 Oznamovanie a doručovanie, bod 3. a bod 4., písm. a), Druhá časť - Spoločné ustanovenia, Druhá kapitola - komunikácia klienta s bankou - „Písomnosti doručované elektronickými komunikačnými médiami sa považujú za doručené okamihom vytlačenia správy o ich odoslaní (fax) alebo okamihom prijatia správy o jej doručení (e-mail); ak prevádzkovateľ prijímateľa správy zaslanej e-mailom takéto potvrdenie nevydáva, považuje sa písomnosť za doručenú okamihom odoslania správy.“ a
„Písomnosti doručované poštou môžu mať formu obyčajnej alebo doporučenej zásielky:
a) Písomnosť doručovaná obyčajnou zásielkou sa považuje za doručenú v tuzemsku tretí deň po jej odoslaní a v cudzine siedmy deň po jej odoslaní.“
Podľa vyjadrenia SOI fikcia doručenia zakladá výraznú nerovnováhu vo vzťahu dodávateľa a spotrebiteľa v prospech dodávateľa.
Predmetné ustanovenia majú svoj základ vo všeobecne záväzných právnych normách ako sú napr. Občiansky súdny poriadok, v ktorých je fikcia doručenia zásielok občanom (bez ohľadu či ide o spotrebiteľa alebo nie) ako aj iným subjektom práva určená. Napr. § 45 ods. 4 Občianskeho súdneho poriadku „Písomnosti možno doručovať aj elektronickými prostriedkami, ak o to účastník konania alebo jeho zástupca požiada a oznámi adresu na zasielanie písomností elektronickými prostriedkami. Písomnosť súdu sa považuje za doručenú piaty deň od jej odoslania, aj keď ju adresát neprečítal.“.
Podľa § 46 ods. 2 Občianskeho súdneho poriadku „Ak nebol adresát zastihnutý, hoci sa zdržuje v mieste doručenia, doručí sa inej dospelej osobe bývajúcej v tom istom byte alebo v tom istom dome alebo zamestnanej na tom istom pracovisku, ak je ochotná obstarať odovzdanie písomnosti. Ak nemožno ani takto doručiť, uloží sa písomnosť na pošte alebo na orgáne obce a adresát sa vhodným spôsobom vyzve, aby si písomnosť vyzdvihol. Písomnosť sa považuje za doručenú dňom, keď bola súdu vrátená, i keď sa adresát o tom nedozvedel.“.
Doručovanie písomnosti je nevyhnutné dohodnúť, a to najmä s ohľadom, že doručeniu písomnosti sa môže klient vyhýbať (napr. upomienky na zaplatenie dlžnej sumy, dlžník zmení adresu a neoznámi to Banke a pod.), najmä v prípade, ak svoj záväzok neplní riadne a včas. V takomto prípade by sa Banka dostala do nevýhodného postavenia, pretože by nebola schopná doručiť dlžníkovi žiadnu zásielku, čím by sa stala poškodenou. Zámerom platných právnych predpisov je zabezpečiť vyrovnané právne postavenie zmluvných strán, nie stavať do nevýhody niektorú zo zmluvných strán. Preto nie je možné hovoriť o znevýhodňovaní klienta zo strany Banky.
Na základe uvedeného žiadame, aby SOI ako prvostupňový správny orgán svoje Rozhodnutie zrušil.
V prípade, že SOI svoje Rozhodnutie nezruší, žiadame aby vec bola predložená odvolaciemu orgánu — Ústrednému Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave. Následne Banka žiada odvolací orgán, aby zrušil napadnuté Rozhodnutie.
V prípade ak odvolací orgán nezruší napadnuté Rozhodnutie, dovoľujeme si požiadať o zmenu Rozhodnutia - zníženie výšky uloženej pokuty, keďže uloženú pokutu považujeme za neprimerane vysokú, a to vzhľadom na všetky vyššie uvedené dôvody, keď pri dotknutých zmluvných podmienkach nešlo o výslovné porušenie predpisov na ochranu spotrebiteľa a právny výklad môže byť aj iný, alebo v prípadoch, ktoré by mohli byť považované za porušenie, nešlo o natoľko závažný zásah do práv spotrebiteľa a takého vážneho charakteru, ktorý by odôvodňoval uloženie pokuty v takej veľkej výške, pričom ak by boli zistené nedostatky dôvodné, nešlo o zámerné konanie, ale o konanie, vyplývajúce z objektívnych technických požiadaviek kladených na bankový systém a obozretné podnikanie bankového sektora.
K tomu odvolací orgán uvádza, že po preskúmaní napadnutého rozhodnutia v súvislosti s námietkami účastníka konania má za to, že účastník konania v odvolaní neuviedol žiadne nové skutočnosti ani dôkazy, ktoré by ho zbavovali zodpovednosti za zistené nedostatky. Skutočnosti a dôvody uvedené v odvolaní nespochybňujú uloženie sankcie zo strany správneho orgánu a nie sú tak dôvodom na zrušenie alebo zmenu prvostupňového rozhodnutia.
Vo veci námietky účastníka konania, že v danom prípade nejde o porušenie povinnosti uvedenej v § 4 ods. 2 zákona o ochrane spotrebiteľa, pretože túto ochranu poskytuje spotrebiteľovi len Občiansky zákonník a nie zákon o ochrane spotrebiteľa odvolací orgán uvádza, že v zásade treba rozlišovať medzi občianskoprávnou a správnou povahou neprijateľných podmienok v spotrebiteľských zmluvách. V rovine občianskeho práva (na účely občianskeho súdneho konania) má právomoc posudzovať neprijateľné zmluvné podmienky vecne a miestne príslušný súd v zmysle príslušných ustanovení občianskeho práva. Na druhej strane, v rovine správneho práva, má odvolací orgán za to, že túto právomoc má aj orgán štátnej kontroly vnútorného trhu vo veciach ochrany spotrebiteľa. Podľa § 4 ods. 2 v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa predávajúci nesmie spotrebiteľovi upierať právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách, pričom táto norma priamo odkazuje na príslušné ustanovenia Občianskeho zákonníka. Význam tejto odkazovacej normy má zamedziť duplicitnej úprave spotrebiteľských zmlúv v Občianskom zákonníku a aj v zákone o ochrane spotrebiteľa, a preto sa týmto odkazom len uplatňujú ustanovenia spotrebiteľských zmlúv vo veciach neprijateľných zmluvných podmienok v rovine správneho práva ako verejnoprávnej ochrany spotrebiteľa. Následkom porušenia zákazu upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách je uloženie pokuty podľa § 24 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa. Právomoc SOI v oblasti neprijateľných zmluvných podmienok možno odvodiť aj od § 3 ods. 1 zákona č. 128/2002 Z.z. o štátnej kontrole vnútorného trhu vo veciach ochrany spotrebiteľa a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o štátnej kontrole vnútorného trhu“), podľa ktorého orgánom kontroly vnútorného trhu je Slovenská obchodná inšpekcia, ktorá v zmysle § 2 písm. a) cit. zákona zisťuje, či výrobky a služby pri ich predaji a poskytovaní sú v súlade so všeobecne záväznými právnymi predpismi, pričom tu opätovne odkazuje aj na Občianky zákonník. Taktiež podľa § 20 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa „Dozor nad dodržiavaním povinností ustanovených týmto zákonom vykonávajú orgány dozoru. Ak nemožno pôsobnosť orgánu dozoru určiť, je na výkon dozoru a kontroly príslušná Slovenská obchodná inšpekcia.“. V súvislosti so zabezpečením ochrany spotrebiteľa si orgán dozoru, môže podľa § 40 Správneho poriadku, urobiť vlastný úsudok o právnej otázke, od ktorej závisí rozhodnutie vo veci, a to aj v prípade, ak o nej môže rozhodovať v samostatnom konaní iný príslušný orgán, čo sa vzťahuje aj na prípadnú neprijateľnosť podmienky v zmysle § 52 a nasl. Občianskeho zákonníka. Predmetom kontroly v danej veci bolo posúdenie samotného charakteru zmluvných podmienok z toho hľadiska, či sú spôsobilé vytvoriť značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, a teda či ich možno z uvedeného hľadiska považovať za neprijateľné v zmysle úpravy Občianskeho zákonníka.
Odvolací orgán nesúhlasí s tvrdením účastníka konania, že záznam z kontroly, ani oznámenie o začatí správneho konania neuvádzajú, či dojednaním neprijateľných podmienok dochádza k upieraniu práva spotrebiteľa na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách. Táto skutočnosť bola vyjadrená už na str. 5 Inšpekčného záznamu zo dňa 21.06.2013 a tiež v oznámení o začatí správneho konania zo dňa 24.01.2014 kde sa jasne uvádza, že „Pri výkone kontroly boli zistené nedostatky zadokumentované v inšpekčnom zázname, ktorými bol porušený zákaz upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách – kontrolovaný subjekt v pozícii veriteľa uzatvoril so spotrebiteľmi zmluvy o úvere, ktoré obsahovali zmluvné podmienky, ktorými kontrolovaný subjekt uprel spotrebiteľom právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.“ Odvolací orgán má na základe uvedeného za to, že nemožno odôvodnene spochybňovať jeho právomoc konať v danej veci.
Článok 9 Osobitné vyhlásenia a záväzky Dlžníka, bod 2. OP v znení: „Podpísaním Zmluvy o úvere sa Dlžník zaväzuje, že bez písomného súhlasu Banky: ...
b) nezaplatí pred splatnosťou svoje záväzky z prijatých bankových úverov, ani nebude nijako inak zvýhodňovať iných bankových veriteľov.“
	Odvolací orgán uvádza, že účastník konania predmetnou zmluvnou podmienkou postavil spotrebiteľa do pozície, keď tento nemôže uhradiť bez predchádzajúceho písomného súhlasu účastníka konania svoje ešte nesplatné záväzky, a to buď voči účastníkovi konania alebo iným veriteľom. Prvostupňový správny orgán správne vyhodnotil a prekvalifikoval túto zmluvnú podmienku ako ukladanie povinnosti bez právneho dôvodu. V danom právnom vzťahu, v ktorom vystupuje spotrebiteľ ako zjavne slabšia zmluvná strana nemožno naplno uplatniť zásadu zmluvnej voľnosti, ktorá je evidentne v neprospech spotrebiteľa. Žiadny právny predpis neukladá spotrebiteľovi povinnosť vyžadovať vopred písomný súhlas banky na uhradenie svojich záväzkov pred lehotou splatnosti. Zákon o spotrebiteľských úveroch v § 16 ods. 1 cit. zákona naopak priznáva spotrebiteľovi právo na predčasné splatenie spotrebiteľského úveru úplne alebo čiastočne. Jediná povinnosť, ktorá sa v tomto prípade vzťahuje na spotrebiteľa je úhrada úroku a nákladov vzniknutých za časové obdobie od poskytnutia spotrebiteľského úveru do jeho splatenia. Predmetné obmedzenie účastníka konania sa prieči účelu ustanovenia § 16 cit. zákona, ktorým je čo možno najskoršie zbavenie sa spotrebiteľovej povinnosti voči banke úplným splnením svojho záväzku. Uvedená zmluvná podmienka je taktiež neakceptovateľná vo vzťahu k obmedzeniu spotrebiteľa zaplatiť svoje záväzky pred splatnosťou iným bankovým veriteľom. Odvolací orgán je toho názoru, že realizáciu preventívnych opatrení si mal účastník konania zabezpečiť takým spôsobom, ktorý nebude ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu, čo napĺňa skutkovú podstatu správneho deliktu v zmysle § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa.
Úvodné ustanovenie kontrolovaných zmlúv v znení „Zmluva o úvere je uzatvorená podľa
§§ 497 až 507 zákona č. 513/1991 Zb. Obchodného zákonníka v znení neskorších predpisov a zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“
	K tejto OP odvolací orgán uvádza, že sa stotožňuje s právnou argumentáciou prvostupňového správneho orgánu. Zároveň však dodáva, že nespochybňuje uplatnenie režimu Obchodného zákonníka, nakoľko len tento upravuje zmluvu o úvere, ktorá patrí k absolútnym obchodom, keďže Občiansky zákonník takýto zmluvný typ neupravuje. Avšak aj v zmysle platnej judikatúry je potrebné konštatovať, že právny rámec Obchodného zákonníka nemožno aplikovať na spotrebiteľské zmluvy v plnom rozsahu. V tomto prípade je nevyhnutné použiť aj príslušné predpisy občianskeho práva napríklad v situácii, ktorá nie je upravená zmluvou o úvere podľa Obchodného zákonníka. Obchodný zákonník navyše v ustanoveniach o omeškaní dlžníka jasne ustanovuje, že „Ak záväzok vznikol zo spotrebiteľskej zmluvy a dlžníkom je spotrebiteľ, možno dohodnúť úroky z omeškania najviac do výšky ustanovenej podľa predpisov občianskeho práva.“. Dôraz na uplatňovanie predpisov občianskeho práva v spotrebiteľských zmluvách deklaruje aj ustanovenie § 52 ods. 2 Občianskeho zákonníka: „Ustanovenia o spotrebiteľských zmluvách, ako aj všetky iné ustanovenia upravujúce právne vzťahy, ktorých účastníkom je spotrebiteľ, použijú sa vždy, ak je to na prospech zmluvnej strany, ktorá je spotrebiteľom. Odlišné zmluvné dojednania alebo dohody, ktorých obsahom alebo účelom je obchádzanie tohto ustanovenia, sú neplatné.“ Účastník konania teda bol povinný neopomenúť predpisy občianskeho práva pri zmluvnom vzťahu, v ktorom jednou zo strán je spotrebiteľ.
Článok V. Úročenie úveru a poplatky, bod 1. Zmluvy o úvere č. ... zo dňa 02.07.2012 v znení „Banka úročí istinu Úveru Úrokovou sadzbou dohodnutou v Základných podmienkach Úveru. Zmluvné strany sa dohodli, že Dlžník bude pravidelne mesačne poukazovať v prospech Účtu minimálne 1,5 násobok aktuálnej výšky Splátky. V prípade porušenia tohto záväzku Dlžníka je Banka oprávnená, kedykoľvek po uplynutí 3 mesiacov odo dňa prvého čerpania úveru, zvýšiť dohodnutú úrokovú sadzbu na 13,99 % p.a..“
	Odvolací orgán v danom prípade argumentuje § 53 ods. 3 Občianskeho zákonníka, v zmysle ktorého ak dodávateľ nepreukáže opak, zmluvné ustanovenia dohodnuté medzi dodávateľom a spotrebiteľom sa nepovažujú za individuálne dojednané. Účastník konania síce tvrdil, že predmetná OP v Zmluve o úvere č. ... zo dňa 02.07.2012 bola individuálne dojednaná, avšak toto tvrdenie neoprel o nijakú právne relevantnú skutočnosť, a preto odvolací orgán dospel k názoru, že účastník konania neuniesol bremeno dôkazu, ktoré mu vyplýva priamo zo zákona. Taktiež podľa čl. 3 smernice Rady 93/13/EHS sa podmienka nepovažuje za individuálne dohodnutú, ak bola navrhnutá vopred a spotrebiteľ preto nebol schopný ovplyvniť podstatu podmienky, najmä v súvislosti s predbežne formulovanou štandardnou zmluvou. Odvolací orgán sa ďalej stotožňuje s názorom prvostupňového správneho orgánu, že v zmysle ustálenej judikatúry systém ochrany zavedený smernicou vychádza z myšlienky, že spotrebiteľ sa v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom nachádza v znevýhodnenom postavení, pokiaľ ide tak o vyjednávaciu silu, ako aj o úroveň informovanosti, a táto situácia ho vedie k pristúpeniu na podmienky vopred pripravené predajcom alebo dodávateľom bez toho, aby mohol ovplyvniť ich obsah (rozsudky z 27. júna 2000, Océano Grupo Editorial a Salvat Editores, C‑240/98 až C‑244/98, Zb. s. I‑4941, bod 25, ako aj z 26. októbra 2006, Mostaza Claro, C‑168/05, Zb. s. I‑10421, bod 25). Odvolací orgán zastáva názor, že zmluvná podmienka, ktorá je uvedená v predtlači zmluvy a ku ktorej sa spotrebiteľ osobitne nevyjadruje, resp. ktorú osobitne neprijíma, môže vzhľadom na celkový rozsah textu zmluvy a všeobecných podmienok zanikať v ostatnom texte, takže si spotrebiteľ neuvedomí dôsledky jej podpísania a nemohol ju ovplyvniť pri podpise zmluvy. Rozhodujúci je najmä fakt, že pri predložení návrhu zmluvy s obchodnými podmienkami nemohol ovplyvniť ich obsah. Daný prípad predstavuje neprijateľnú podmienku, nakoľko spotrebiteľ má v zmluve dohodnutú fixnú úrokovú sadzbu vo výške 9,99 % ročne a úroková sadzba je dohodnutá na celé obdobie splatnosti úveru a pravidelnú mesačná splátku vo výške 80,67 €, pričom toto ustanovenie ho zaväzuje mesačne poukazovať v prospech účtu minimálne 1,5 násobok aktuálnej splátky a zároveň v prípade porušenia tohto záväzku si veriteľ nárokuje zvýšiť dohodnutú úrokovú sadzbu z 9,9 % na 13,99 % p. a.  Podľa § 2 písm. k) zákona o spotrebiteľských úveroch je fixnou úrokovou sadzbou spotrebiteľského úveru jedna úroková sadzba spotrebiteľského úveru dohodnutá medzi veriteľom a spotrebiteľom v zmluve o spotrebiteľskom úvere na celú dobu trvania zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo viac úrokových sadzieb spotrebiteľského úveru dohodnutých medzi veriteľom a spotrebiteľom v zmluve o spotrebiteľskom úvere na čiastkové obdobia s výhradným použitím fixného konkrétneho percenta; ak v zmluve o spotrebiteľskom úvere nie sú stanovené všetky úrokové sadzby spotrebiteľského úveru, úroková sadzba spotrebiteľského úveru sa považuje za fixnú iba na tie čiastkové obdobia, na ktoré sú úrokové sadzby spotrebiteľského úveru určené výhradne použitím fixného konkrétneho percenta dohodnutého pri uzavretí zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Takéto podstatné zvýšenie úroku, teda „ceny služby“ oproti úroku fixne dohodnutého v čase uzavretia zmluvy, navyše bez toho, aby spotrebiteľ mal právo odstúpiť od zmluvy, je v rozpore s ustanovením § 53 ods. 4 písm. j) OZ a je neprijateľné. 
Článok VII. Osobitné záväzky a vyhlásenia dlžníka, bod 2. Zmluvy o úvere č. ...  zo dňa 02.07.2012 v znení: „Podpisom tejto zmluvy Dlžník vyhlasuje, že mu banka v súlade so všeobecne záväznými právnymi predpismi upravujúcimi oblasť spotrebiteľských úverov 
2.1. v dostatočnom časovom predstihu pred uzatvorením tejto zmluvy, prostredníctvom formulára pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere, písomne poskytla informácie o Úvere,
2.2. na jeho žiadosť bezplatne poskytla jedno vyhotovenie návrhu tejto zmluvy, s ktorým sa Dlžník oboznámil a jej podpísaním došlo k dohode zmluvných strán o celom jej obsahu,
2.3. poskytla primerané vysvetlenie, aby posúdil, či podmienky dohodnuté v tejto zmluve spĺňajú jeho potreby a zodpovedajú jeho finančnej situácii, a to aj poskytnutím informácií podľa bodu 2.1. tohto článku, základných vlastností Bankou ponúkaného produktu a konkrétneho vplyvu, ktorý môže mať na dlžníka, vrátane dôsledkov neplnenia tejto zmluvy.“
	V danom prípade odvolací orgán vychádza z charakteru spotrebiteľských zmlúv ako tzv. adhéznych (typových) zmlúv, ktoré sú vopred naformulované zo strany predávajúceho – účastníka konania a ktoré spotrebiteľ nemá možnosť ovplyvniť, resp. táto možnosť je len nepatrná - zanedbateľná. Právna relevancia predmetnej zmluvnej podmienky v rámci typovej zmluvy je preto prinajmenšom pochybná a z pohľadu odvolacieho orgánu jej neprijateľnosť spočíva v tom, že spôsobuje nerovnováhu zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, nakoľko u priemerného spotrebiteľa vyvoláva oprávnený dojem, že takýmto prehlásením v zmluve nemá nárok na právnu ochranu. Je nepochybné, že uvedená zmluvná podmienka sa snaží preniesť dôkazné bremeno na stranu spotrebiteľa v otázkach oboznámenia sa s informáciami o Úvere, prostredníctvom formulára pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere; oboznámenia sa s návrhom zmluvy, ktorej podpísaním došlo k dohode zmluvných strán o celom obsahu zmluvy; poskytnutia vysvetlenia spotrebiteľovi, aby posúdil, či podmienky dohodnuté v tejto zmluve spĺňajú jeho potreby a zodpovedajú jeho finančnej situácii. Naopak v zmysle § 4 a § 5 zákona o spotrebiteľských úveroch je dôkazné bremeno na veriteľovi - účastníkovi konania, ktorý musí posúdiť s odbornou starostlivosťou schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver. Veriteľovi teda tieto povinnosti ukladá priamo zákon, a preto nemožno akceptovať zmluvnú podmienku, ktorá vzbudzuje u spotrebiteľa dojem, že podpisom zmluvy sa zaväzuje preniesť na seba dôkazné bremeno, ktoré má podľa zákona druhá zmluvná strana. K námietke účastníka konania, že informovanie klienta o daných skutočnostiach je možné preukázať jedine písomnou formou tak, ako je to uvedené v zmluve, odvolací orgán konštatuje, že účastníkovi konania nič nebráni v tom, aby si túto povinnosť preukázať poučenie spotrebiteľa v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch splnil iným spôsobom ako zapracovaním do tela zmluvy, najlepšie na samostatnom formulári. Vo veci tvrdenia, že sa jedná o individuálne zmluvné dojednanie, odvolací orgán argumentuje tým, že účastník konania v správnom konaní nijakým relevantným spôsobom nepreukázal, že predmetné dojednanie v Zmluve o úvere č. ... zo dňa 02.07.2012 bolo naozaj individuálne, a teda si nesplnil povinnosť vyplývajúcu mu z § 53 ods. 3 Občianskeho zákonníka, v zmysle ktorého, ak dodávateľ nepreukáže opak, zmluvné ustanovenia dohodnuté medzi dodávateľom a spotrebiteľom sa nepovažujú za individuálne dojednané.
Článok 4 Splácanie úveru, bod 9. Obchodných podmienkach na poskytovanie úverov fyzickým osobám – nepodnikateľom – účinné od 1.1.2011 (ďalej len ,,OP“)  v znení: „Platobný záväzok Dlžníka je splnený zúčtovaním platenej sumy na Úverový účet v Platobný deň a Banka má možnosť s poukázanou sumou nakladať. Ak Dlžníkom platená suma nestačí na zaplatenie všetkých jeho splatných záväzkov (s rovnakým alebo rozdielnym časom splatnosti), započítava sa plnenie spravidla na najskôr splatný záväzok v poradí na Úroky, istinu, Úroky z omeškania a Poplatky.“
	Odvolací orgán v kontexte vyššie uvedenej argumentácie (čl. VII. Osobitné záväzky a vyhlásenia dlžníka, bod 2. Zmluvy o úvere č. ...  zo dňa 02.07.2012) adhéznych (typových) zmlúv, ktoré sú príznačné pre spotrebiteľské zmluvy odmieta tvrdenie účastníka konania, že ust. § 566 ods. 2 Občianskeho zákonníka možno obísť odvolaním sa na skutočnosť, že dlžník určil čiastočné plnenie peňažného dlhu inak - čo je v podstate v jeho neprospech. Taktiež je potrebné vylúčiť aplikáciu § 330 ods. 2 Obchodného zákonníka, ktorým sa účastník konania opätovne snaží podriadiť spotrebiteľskú zmluvu pod režim obchodného práva, pričom v danom prípade ide o úpravu zjavne v neprospech spotrebiteľa. Pri čiastočnom plnení peňažného dlhu sa totiž plnenie dlžníka započítava najprv na istinu a potom na úroky (režim občianskeho práva), čo je pre spotrebiteľa výhodnejšie, ako keď pri plnení peňažného záväzku sa započíta platenie najprv na úroky a potom na istinu (režim obchodného práva). Odvolací orgán je toho názoru, že v danom prípade smeruje právna argumentácia účastníka konania k exemplárnemu príkladu obchádzania režimu Občianskeho zákonníka jeho nahradením ustanoveniami Obchodného zákonníka, čo je zjavne v neprospech spotrebiteľa. Uvedenú skutočnosť dokazuje aj ust. § 54 ods. 1 Občianskeho zákonníka, podľa ktorého zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou sa nemôžu odchýliť od tohto zákona v neprospech spotrebiteľa. Tvrdenie účastníka konania, že nastavenie technických prostriedkov banky neumožňuje plniť svoju funkciu tak, aby bol dodržaný zákon, považuje odvolací orgán za irelevantné. Taktiež sa nestotožňuje s argumentáciou, že zámerom zákona nie je chrániť konanie spotrebiteľa – dlžníka, ale aj iných spotrebiteľov – vkladateľov z hľadiska návratnosti ich vkladov uložených v banke; takýto názor je aj vzhľadom na vyššie uvedené účelový, snažiaci sa zakryť neprijateľnú zmluvnú podmienku, ktorá obsahuje značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa.
Článok 4 Splácanie úveru, bode 15. OP v znení: „Ak je Úver Spotrebiteľským úverom Dlžník je oprávnený kedykoľvek počas doby trvania Zmluvy o úvere vrátiť poskytnuté peňažné prostriedky alebo ich časť pred konečnou splatnosťou Úveru dohodnutou v Zmluve o úvere na základe jeho písomného oznámenia doručeného Banke najneskôr 15 kalendárnych dní pred požadovaným dňom predčasného splatenia. Zmluvné strany sa dohodli, že Banka realizuje splatenie Spotrebiteľského úveru k dátumu splatnosti riadnej Splátky. Banka má právo na Poplatok za predčasné splatenie Úveru alebo jeho časti vo výške určenej Zmluvou o úvere alebo Cenníkom; poplatok je splatný v deň predčasného splatenia Úveru alebo jeho časti. Dlžník súhlasí s použitím platieb vykonaných nad dohodnutú pravidelnú Splátku na úhradu skôr splatných súm, a to v poradí od najskôr splatného záväzku. Splatením celého Úveru zaniká Zmluva o úvere. Ak dôjde k čiastočnému splateniu Úveru, Banka následne písomne oznámi Dlžníkovi novú výšku Splátky.“
	Odvolací orgán sa pri posudzovaní predmetnej OP plne stotožňuje s právnym názorom prvostupňového správneho orgánu. Podľa § 16 ods. 1 zákona o spotrebiteľských úveroch má spotrebiteľ právo kedykoľvek počas doby trvania zmluvy o spotrebiteľskom úvere spotrebiteľský úver úplne alebo čiastočne splatiť pred dohodnutou lehotou splatnosti. V takomto prípade je povinný uhradiť úrok a náklady len za časové obdobie od poskytnutia do jeho splatenia. Citované zákonné ustanovenie priznáva spotrebiteľovi právo vyrovnať svoje záväzky kedykoľvek pred dátumom splatnosti, a preto uplatnenie tohto práva nemôže byť podmieňované splnením akýchkoľvek povinností zo strany veriteľa - účastníka konania. Okliešťovanie tohto práva stanovením 15 dňovej lehoty, kedy sa vlastne oktrojuje posun zamýšľaného splatenia úveru spotrebiteľom a teda sa predlžuje aj doba, za ktorú je povinný hradiť úrok a náklady úveru, predstavuje zhoršenie právneho postavenia spotrebiteľa. Odvolací orgán nespochybňuje fakt, že je vhodné z hľadiska prehľadnosti účelu platby, jej identifikácie a potreby riadneho zabezpečenia príslušnej zmluvnej dokumentácie mať zakotvené pravidlá na dosiahnutie riadneho administratívno - technického zabezpečenia predčasného splatenia úveru, avšak umelo predlžovať dlžníkovi dobu jeho splácania v danom prípade až o 15 dní  je neprijateľné. Taktiež nemožno akceptovať argument účastníka konania, že banka nie je objektívne schopná zrealizovať predčasnú splátku úveru bez dostatočného časového predstihu na jej zrealizovanie, nakoľko neschopnosť, resp. pomalá reakčná schopnosť technického vybavenia banky nemôže byť na škodu spotrebiteľa, ktorý sa predčasným splatením spotrebiteľského úveru snaží čo najskôr vymaniť zo zmluvného vzťahu s bankou splnením svojho záväzku. K odvolávke účastníka konania na ustanovenie § 75 ods. 11 zákona č. 483/2001 Z. z. o bankách odvolací orgán uvádza, že predmetné oprávnenie sa týka oblasti hypotekárnych úverov, ktoré podľa ustanovenia § 1 ods. 3 písm. a) zákona nespadajú pod  právny režim zákona o spotrebiteľských úveroch, a teda použitie analógie v danom prípade je prinajmenšom sporné.
Článok 7 Poplatky, bod 3. OP v znení: „Banka je oprávnená vyúčtovať Dlžníkovi akékoľvek zákonom predpísané odvody, dane a Poplatky, ktoré bude musieť Banka zaplatiť v súvislosti so vznikom a trvaním právneho vzťahu založeného Zmluvou o úvere alebo výkonom práv s tým spojeným, pričom tieto sa stávajú splatnými dňom, keď Banka vykonala príslušnú úhradu. Dlžník je povinný Banke na jej výzvu uhradiť všetky Poplatky, výdavky a náklady (vrátane nákladov právneho zastúpenia a cestovných nákladov), ktoré Banke vzniknú v súvislosti s vymáhaním dlžnej sumy Úveru, resp. jej časti, t. j. najmä s podaním žaloby a vykonaním iných úkonov potrebných na zachovanie práv Banky vyplývajúcich zo Zmluvy o úvere ako aj zo Záložnej zmluvy (napr. náklady spojené so spísaním notárskej zápisnice ako exekučného titulu), pričom tieto sa stávajú splatnými dňom doručenia hore uvedenej výzvy Dlžníkovi.“
	Odvolací orgán je toho názoru, že predmetnou zmluvnou podmienkou si účastník konania veľmi všeobecne a nejasným vymedzením uzurpuje právo účtovať spotrebiteľovi - dlžníkovi všetky poplatky, výdavky a náklady, ktoré vzniknú v súvislosti s vymáhaním dlžnej sumy bez kladenia dôrazu na účelnosť a odôvodnenosť týchto výdavkov. Odvolací orgán pritom nespochybňuje argument účastníka konania podľa § 121 ods. 3 Občianskeho zákonníka, v zmysle ktorého príslušenstvom pohľadávky sú úroky, úroky z omeškania, poplatok z omeškania a náklady spojené s jej uplatnením, ale formu, akou chce toto zákonné ustanovenie uplatniť. Súhlasom spotrebiteľa s predmetnou OP sa vytvára riziko, že tento do budúcna (v prípade potreby vymáhania dlžnej sumy alebo jej časti účastníkom konania) plne akceptuje úhradu akékoľvek plnení bez zachovania účelnosti týchto výdavkov, poplatkov a nákladov, prípadne bez potreby ich riadneho vyúčtovania. Na túto ničím neobmedzenú voľnosť plnení zo strany spotrebiteľa reagoval aj Krajský súd v Prešove, rozhodnutím č. 3Co3/2011, kde konštatoval, že neprijateľná podmienka je aj ustanovenie, podľa ktorého má spotrebiteľ znášať akékoľvek výdavky žalobcu spojené s vymáhaním pohľadávky, ktoré dokonca môžu byť paušalizované, čo je jednoznačne v neprospech spotrebiteľa. Spotrebiteľ má automaticky znášať „všetky“ výdavky banky spojené s vymáhaním pohľadávky, bez toho, aby mal záruku o ich oprávnenosti (napr. cestovné náklady). Ide o neprijateľné ustanovenie zamerané jednostranne v neprospech spotrebiteľa aj s poukazom na dátum splatnosti jednotlivých výdavkov a nákladov v spojení veriteľom vykonštruovanou fikciou doručenia (Vo Všeobecných obchodných podmienkach na vykonávanie bankových obchodov spoločnosti UniCredit Bank Slovakia a.s. sa v Druhej časti – Spoločné ustanovenia, Druhej kapitole – Komunikácia klienta s bankou, Článku 10 v bode 4).
Článok 9 Osobitné vyhlásenia a záväzky Dlžníka, bod 6. OP v znení: „Dlžník podpisom Zmluvy o úvere vyhlasuje Banke, že premlčaciu dobu pre Pohľadávky a iné práva Banky zo Zmluvy o úvere predlžuje na dobu 10 rokov od doby, keď začala prvýkrát plynúť.“
	Nerovnováha zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa spočíva práve vo vyhlásení spotrebiteľa - dlžníka, že svojím podpisom predlžuje banke premlčaciu dobu na 10 rokov. Podľa § 101 Občianskeho zákonníka je všeobecná premlčacia doba trojročná, pokiaľ nie je v ďalších ustanoveniach uvedené inak. Nemožno spochybniť, že aj v prípade zmluvného vzťahu medzi účastníkom konania a spotrebiteľom je zákonná premlčacia doba pre spotrebiteľa priaznivejšia, ako tá, ktorá mu bola „nanútená“ vopred naformulovanou typovou zmluvou zo strany účastníka konania. Opäť tu platí ust. § 54 ods. 1 Občianskeho zákonníka, v zmysle ktorého zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou sa nemôžu odchýliť od tohto zákona v neprospech spotrebiteľa. Nakoľko v danom prípade bolo toto ustanovenie zjavne porušené, aj vzhľadom na vyššie uvedené, odvolací orgán trvá na právnej kvalifikácii zistenej prvostupňovým správnym orgánom a tvrdenie účastníka konania, že touto OP zabezpečuje ochranu iných spotrebiteľov – vkladateľov z hľadiska návratnosti ich vkladov pokladá za právne irelevantné. 
Článok 10 Mimoriadna splatnosť úveru, zánik Zmluvy o úvere, bod 2. OP v znení: „Dôvodom mimoriadnej splatnosti Úveru, na základe ktorého sa istina Úveru s Príslušenstvom stávajú splatné oznámením Banky Dlžníkovi je: ......
e) nepriaznivý stav právnych, majetkových pomerov na strane Dlžníka, a to:
1. ak Dlžník je podľa poznatkov Banky v omeškaní s platením svojich záväzkov iným bankám alebo iným veriteľom s výnimkou, ak Dlžník Banke vierohodne preukáže, že jeho splatné záväzky sú splnené, alebo
2. ak proti Dlžníkovi je akýmkoľvek jeho veriteľom začatý súdny spor alebo podobné konanie o zaplatenie zmluvného alebo mimozmluvného záväzku v sume, ktorej jednorazové zaplatenie ohrozuje plnenie záväzku Dlžníka voči Banke alebo ak existuje exekučný titul zaväzujúci Dlžníka na takúto sumu alebo bol proti Dlžníkovi podaný návrh na začatie exekúcie na vymoženie takejto pohľadávky, alebo ak bol podaný návrh na vyhlásenie konkurzu na majetok Dlžníka alebo návrh na reštrukturalizáciu alebo ak existujú podmienky na vyhlásenie konkurzu na majetok Dlžníka, alebo
f) iná skutočnosť, ktorá nastala alebo sa stala Banke známou po uzavretí Zmluvy o úvere, z ktorej je zrejmé, že s ohľadom na správanie Dlžníka pri plnení jeho záväzkov zo Zmluvy o úvere a stav jeho majetkových pomerov alebo na nedostatok jeho inej spôsobilosti, sa Banka nemôže spoliehať, že Dlžník zaplatí istinu Úveru a Úroky riadne a včas, najmä:
1. ak sa ukážu v podstatných okolnostiach nepravdivými údaje alebo vyhlásenia Dlžníka urobené v týchto Obchodných podmienkach, v Zmluve o úvere, v Žiadosti o poskytnutie úveru alebo v žiadosti o čerpanie Úveru, vrátane údajov o osobitnom vzťahu k Banke podľa Zákona o bankách a dodatočné vysvetlenie Dlžník neposkytne alebo je pre Banku neuspokojivé, alebo
2. ak úkony, ku ktorým sa vyžaduje písomný súhlas Banky podľa Zmluvy o úvere, Dlžník urobí bez takéhoto súhlasu;...“
		V rámci posudzovania predmetného článku OP sa odvolací orgán v plnej miere stotožňuje s názorom prvostupňového správneho orgánu. Uvedená zmluvná podmienka spôsobuje vážny hrubý nepomer v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, pretože umožňuje veriteľovi, aby vyhlásil predčasnú splatnosť úveru a príslušenstva, a to v prípadoch, ktoré veriteľ špecifikoval len nejasne a vágne. Takto koncipované ustanovenie je zjavne neprimerané. Absolútna možnosť bezbrehého manévrovania spotrebiteľom zo strany veriteľa vedie k právnej aj skutkovej neistote spotrebiteľa, zakladá možnosť svojvoľného posúdenia podmienok veriteľom, subsumpciu rôznych situácii pod široké a neurčité zmluvné ustanovenia, a tým spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Nie je prijateľné, aby porušenie zmluvnej povinnosti majúcej za následok mimoriadnu splatnosť úveru bolo špecifikované tak široko, že spotrebiteľ nebude mať istotu, kedy a na základe akého konania, resp. na základe akej skutočnosti sa veriteľ rozhodne úver a príslušenstvo zosplatniť. V zmluvnej podmienke a ani na inom mieste nie je napríklad vôbec vysvetlené, na základe akých poznatkov banka môže vychádzať pri mimoriadnej splatnosti úveru a príslušenstva, takisto nie je vysvetlené, čo je možné považovať za „inú skutočnosť“, „inú spôsobilosť“ a pod. Osobitne k článku 10 Mimoriadna splatnosť úveru, zánik Zmluvy o úvere v bode 2 písm. f), v zmysle § 7 zákona o spotrebiteľských úveroch je veriteľ pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo pred zmenou takejto zmluvy spočívajúcej v navýšení spotrebiteľského úveru povinný skúmať s odbornou starostlivosťou schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver, pričom je povinný zohľadniť najmä dobu splácania, výšku úveru, príjem spotrebiteľa, ako aj účel spotrebiteľského úveru. Ak si veriteľ nedostatočne preveril schopnosti spotrebiteľa splácať úver zo všetkých hľadísk a skutočností uvedených v zákone, veriteľ nie je oprávnený vyžadovať od spotrebiteľa splatiť jednorázovo celý spotrebiteľský úver. Rovnako nemôže prenášať zodpovednosť za nedostatočné alebo neúplné splnenie si povinností vyplývajúcich mu z cit. ustanovenia na spotrebiteľa na základe vytýkaných zmluvných podmienok. V danom prípade, v súlade s názorom Komisie na posudzovanie podmienok v spotrebiteľských zmluvách má orgán dozoru za to, že ide o neprijateľnú zmluvnú podmienku podľa § 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka v spojení s § 53 ods. 4 písm. k) cit. zákona. Zmluvná podmienka je pre spotrebiteľa nezrozumiteľnou (napr. pokiaľ ide o výpočet situácii, ktoré znamenajú pre spotrebiteľa zosplatnenie) a spôsobujúcou hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Uplatňovanie predmetného ustanovenia zmluvných dojednaní môže v spojení s inými ustanoveniami zmluvy aj v prípade menej závažného porušenia povinností, ktoré bude hodnotené ako iná skutočnosť, resp. aj v prípade neporušenia povinnosti, ale pri nadobudnutí dojmu banky, že sa nemôže spoliehať, že spotrebiteľ - dlžník zaplatí istinu úveru a úroky riadne a včas,  spôsobiť vyhlásenie mimoriadnej splatnosti úveru zo strany účastníka konania, čo jednoznačne môže postaviť spotrebiteľa do nevýhodnejšej pozície v porovnaní s postavením účastníka konania. Odvolací orgán na druhej strane chápe požiadavky účastníka konania na čo možno najväčšiu mieru kontroly spotrebiteľa a jeho finančnej situácie v dôsledku predchádzania riziku, resp. možnej škody z nesplatenia dlžnej sumy, avšak musí rázne zotrvať na tom, že podmienky mimoriadnej splatnosti úveru musia spĺňať znaky konkrétnosti, presnosti a určitosti pre spotrebiteľa vo fáze uzatvárania zmluvy, ako aj preukázateľnosť a hodnovernosť poznatkov a skutočností známych účastníkovi konania o správaní sa spotrebiteľa – dlžníka pri plnení jeho záväzkov.
Článok 10 Mimoriadna splatnosť úveru, zánik Zmluvy o úvere, bod 8. OP v znení: „Banka je oprávnená použiť peňažné prostriedky na ktoromkoľvek účte Dlžníka alebo Spoludlžníka alebo z iného vkladu Dlžníka či Spoludlžníka vedeného v Banke na započítanie Pohľadávky, ktorá nemohla byť pri splatnosti zúčtovaná na ťarchu Účtu alebo Zúčtovacieho účtu pre nedostatok peňažných prostriedkov na ňom, vrátane započítania práv z porušenia povinností Dlžníka alebo práv Banky vzniknutých z odstúpenia od Zmluvy o úvere, a to aj keď nie sú splatné alebo sú premlčané alebo sú v inej mene ako je mena Úveru. Banka, Dlžník a Spoludlžník sa dohodli, že tento postup je Banka oprávnená použiť obdobne aj v prípade neuhradenia akejkoľvek splatnej Splátky alebo Úrokov alebo Poplatkov. Ak sa započítanie robí proti vkladu Dlžníka či Spoludlžníka v inej mene ako je mena Pohľadávky, na menový prepočet sa použije Bankou vyhlasovaný kurz, devíza nákup meny vkladu Dlžníka alebo Spoludlžníka. Zmluvné strany sa dohodli, že pre započítací prejav podľa tohto odseku je dostatočné následné doručenie výpisu z príslušného účtu Dlžníka alebo Spoludlžníka vedeného Bankou, z ktorého bude zrejmé vykonanie započítania.“
Odvolací orgán neakceptuje právny názor účastníka konania, že predmetná OP len reflektuje § 581 ods. 3 Občianskeho zákonníka, v zmysle ktorého dohodou účastníkov možno započítaním vyrovnať aj premlčané pohľadávky, pohľadávky, ktorých sa nemožno domáhať na súde, ako aj pohľadávky z vkladov a pohľadávky, ktoré ešte nie sú splatné. Opätovne je potrebné vylúčiť konštatovanie, že sa jedná o dohodu účastníkov – zmluvných strán, nakoľko spotrebiteľ nemal možnosť vlastnou vôľou zasiahnuť do znenia OP, ktoré boli jednostranne vytvorené účastníkom konania ako adhézna (typová) zmluva, a teda nejedná sa o individuálne dojednanú zmluvnú podmienku. Aj podpis, resp. súhlas spotrebiteľa s uvedenou OP svedčí o tom, že tento nemá dostatočné právne vedomie, nakoľko odvolací orgán sa odôvodnene domnieva, že pri poznaní právnych účinkov tejto OP spotrebiteľom, by tento k takejto zmluve nepristúpil. Účastník konania sa v tejto súvislosti ani nesnažil preukázať správnemu orgánu individuálne dojednanie zmluvných ustanovení v zmysle § 53 ods. 2 a 3 Občianskeho zákonníka. Uvedená OP bezpochyby predstavuje neprijateľnú zmluvnú podmienku, ktorá vnáša zjavnú nerovnosť do práv a povinností zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, pričom táto nerovnosť spočíva v práve účastníka konania použiť spotrebiteľove - dlžníkove a spoludlžníkove peňažné prostriedky aj na započítanie pohľadávky, ktorá ešte nie je splatná alebo je už premlčaná.
Záverečné ustanovenie OP „Svojím podpisom potvrdzujem, že som prevzal Obchodné podmienky, oboznámil som sa s nimi, súhlasím s nimi a zaväzujem sa ich dodržiavať.“
K tomu odvolací orgán uvádza, že opäť sa jedná o situáciu, keď účastník konania prenáša dôkazné bremeno na spotrebiteľa, tentoraz v otázkach prevzatia obchodných podmienok, oboznámenia sa a súhlasom s nimi ako aj so záväzkom dodržiavať tieto obchodné podmienky. Práve skryté prenesenie dôkazného bremena má pre spotrebiteľa neprijateľný účinok vo vzťahu k potenciálnemu uplatneniu jeho práv na súde a u iných štátnych orgánov, keďže spotrebiteľ už len v dôsledku predmetnej zmluvnej podmienky môže byť odradený od prípadného podania podnetov alebo návrhov štátnym orgánom. Je nezanedbateľné nebezpečenstvo, že zmluvná podmienka spotrebiteľa ovplyvní pri uplatňovaní jeho práv (napr. spotrebiteľ nevyužije svoje právo podľa § 49 Občianskeho zákonníka), resp. u spotrebiteľa vyvolá dojem, že sa nemôže dovolávať súdnej ochrany, keďže platí domnienka, že si podmienky  prečítal a súhlasí s nimi. K uvedenému pristupuje aj druhý rozmer zmluvnej podmienky, ktorej uplatnenie môže mať za následok, že štátny orgán neposkytne ochranu spotrebiteľovi z rýdzo formalistických dôvodov, že zmluvu podpísal a neuzavrel v tiesni. Citované dojednania zakladajú hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. S ohľadom na uvedené, rovnako s prihliadnutím na skutočnosť, že napr. aj OS v Trenčíne v rozsudku č. 17C/5/2011 považoval za neprijateľnú obdobnú zmluvnú podmienku v znení „Podpisom zmluvy o úvere dlžník  potvrdzuje, že je oboznámený s ÚPZ, že sú mu všetky jej ustanovenia zrozumiteľné a že ich považuje za dostatočne určité a prejavuje súhlas byť viazaný týmito podmienkami a súhlasí s ich obsahom.“, odvolací orgán vyjadrenie účastníka konania k danej veci neakceptuje.
Článok 10 Oznamovanie a doručovanie, bod 3, Druhá časť – Spoločné ustanovenia, Druhá kapitola – Komunikácia klienta s bankou Všeobecných obchodných podmienkach na vykonávanie bankových obchodov spoločnosti – účinné 1.4.2011 (ďalej len ,,VOP“) v znení: „Písomnosti doručované elektronickými komunikačnými médiami sa považujú za doručené okamihom vytlačenia správy o ich odoslaní (fax) alebo okamihom prijatia správy o jej doručení (e-mail); ak prevádzkovateľ prijímateľa správy zaslanej e-mailom takéto potvrdenie nevydáva, považuje sa písomnosť za doručenú okamihom odoslania správy.“ a Článok 10 Oznamovanie a doručovanie, bod 4, Druhá časť – Spoločné ustanovenia, Druhá kapitola – Komunikácia klienta s bankou VOP v znení: „Písomnosti doručované poštou môžu mať formu obyčajnej alebo doporučenej zásielky:
a) Písomnosť doručovaná obyčajnou zásielkou sa považuje za doručenú v tuzemsku tretí deň po jej odoslaní a v cudzine siedmy deň po jej odoslaní“
Odvolací orgán poukazuje na to, že spoločným znakom oboch uvedených VOP je to, že ukladajú fikciu doručenia písomností účastníka konania - banky adresovaných spotrebiteľovi. Účastník konania argumentuje analógiou s Občianskym súdnym poriadkom, ktorý naozaj upravuje fikciu doručenia, avšak je tu jeden zásadný rozdiel. Občiansky súdny poriadok je procesnoprávny predpis, ktorý upravuje aj vzťahy medzi súdom a účastníkmi konania. Možno povedať, že niektoré jeho ustanovenia majú verejnomocenskú povahu, nakoľko súd tu vystupuje ako nadradený subjekt vo vzťahu k účastníkom konania, prípadne iným osobám – ako rozhodca (arbiter). Občiansky súdny poriadok je teda právnou normou v oblasti verejného práva, kde vzťahy medzi orgánom verejnej moci a účastníkmi občianskeho súdneho konania nie sú založené na princípe rovnosti. Naproti tomu, v prípade zmluvných vzťahov v súkromnom práve vystupujú subjekty týchto vzťahov práve na princípe rovnosti, resp. rovnoprávneho postavenia, aj keď je faktom, že práve pri spotrebiteľských zmluvách je tendencia jednej zo zmluvných strán prevziať funkciu „silnejšieho subjektu“, ktorým je spravidla predávajúci, resp. dodávateľ. Práve preto je účelom práva ochrany spotrebiteľa klásť dôraz na takú právnu úpravu týchto vzťahov, kde sa aspoň čiastočne „vyrovná“ táto disproporcia a slabšia zmluvná strana – spotrebiteľ získa takú právnu ochranu, ktorá zmierni jeho fakticky nerovnoprávne postavenie. Odvolací orgán týmto smeruje k tomu, aby poukázal na relevantnosť a nevyhnutnosť fikcie doručenia v rámci občianskeho súdneho konania. Táto je opodstatnená takými relevantnými skutočnosťami, na ktorých je všeobecný záujem. Ide napríklad o rýchlosť a hospodárnosť konania, zachovávanie procesných lehôt, právna istota účastníkov konania, dôvera spoločnosti v súdnu moc, a pod. Tieto aspekty, alebo aspoň väčšina z nich, pri fikcii doručenia u účastníka konania absentuje, nakoľko prvoradou funkciou tohto právneho inštitútu je v uvedenom prípade ochrana banky a jej záujmov v rámci realizovaných zmluvných vzťahov. Odvolací orgán tiež poukazuje na to, že písomnosti doručované dodávateľom v súvislosti so zmluvami o úvere spravidla mávajú dôležité hmotnoprávne dôsledky pre spotrebiteľa (napr. doručovanie v spojitosti s Oznámením banky podľa čl. 10 bod 2 písm. e) zmluvy o úvere). Podľa § 45 ods. 1 OZ prejav vôle pôsobí voči neprítomnej osobe od okamihu, keď jej dôjde. Z citovaného zákonného ustanovenia možno usúdiť, že prejav vôle vrátane písomnosti je účinný voči adresátovi od okamihu, keď sa dostane do jeho sféry dispozície. Neprítomnej osobe musí prejav vôle teda dôjsť, aby voči nej začal pôsobiť. Do okamihu dôjdenia prejavu vôle a tiež, ak prejav vôle adresátovi vôbec nedôjde, nezačne voči nemu pôsobiť. Prejav vôle dôjde adresátovi (neprítomnej osobe), ak sa dostane do sféry jeho dispozície. Znamená to že adresát má konkrétnu možnosť oboznámiť sa s obsahom prejavu. Záujem účastníka konania je na základe uvedeného v tejto oblasti značne potlačený záujmami silnejšieho subjektu, a preto sa odvolací orgán nestotožňuje s námietkami účastníka konania a trvá na kvalifikácii predmetných VOP ako nedodržanie zákazu upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách v zmysle § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa, ktoré zakladajú výraznú nerovnováhu vo vzťahu spotrebiteľ – dodávateľ (účastník konania) v neprospech spotrebiteľa.
Odvolací orgán sa napokon vysporiadal aj s námietkou účastníka konania ohľadom výšky uloženej pokuty, ktorý tvrdil, že táto je neprimerane vysoká vzhľadom na to, že pri dotknutých zmluvných podmienkach nešlo o výslovné porušenie predpisov na ochranu spotrebiteľa a právny výklad môže byť aj iný, alebo v prípadoch, ktoré by mohli byť považované za porušenie, nešlo o natoľko závažný zásah do práv spotrebiteľa a takého vážneho charakteru, ktorý by odôvodňoval uloženie pokuty v takej veľkej výške, pričom ak by boli zistené nedostatky dôvodné, nešlo o zámerné konanie, ale o konanie, vyplývajúce z objektívnych technických požiadaviek kladených na bankový systém a obozretné podnikanie bankového sektora. Odvolací orgán je toho názoru, že v daných prípadoch išlo o zjavné porušenie predpisov zákona o ochrane spotrebiteľa a taktiež si plne stojí za svojím výkladom vychádzajúc z vyššie citovaných ustanovení právnych predpisov a zaužívanej rozhodovacej praxe. Závažnosť zásahov do práv spotrebiteľa už dôkladne a pomerne podrobne zohľadnil prvostupňový správny orgán v časti prvostupňového rozhodnutia zaoberajúcej sa výškou uloženej pokuty a odvolací orgán dodáva, že sa s týmto plne stotožňuje. Ďalej je potrebné uviesť, že zákon o ochrane spotrebiteľa sa riadi zásadou objektívnej zodpovednosti, t.j. bez ohľadu na zavinenie, a preto nemožno zohľadniť účastníkom konania deklarovanú skutočnosť, že nešlo o zámerné konanie. Odvolací orgán už vyššie konštatoval, že technické požiadavky kladené na bankový systém nemôžu ohrozovať práva spotrebiteľa priznané mu zákonom, a preto nezohľadnil pri určení výšky pokuty ani túto námietku účastníka konania. Ďalej ešte dodáva, že zmena v odôvodnení prvostupňového rozhodnutia nemá vplyv na výšku uloženej pokuty.
Podľa § 2 písm. a) zákona o štátnej kontrole vnútorného trhu kontrolou vnútorného trhu sa zisťuje, či výrobky a služby pri ich predaji a poskytovaní sú v súlade so všeobecne záväznými právnymi predpismi. Súčasťou ustanovenia je aj odkaz na Občiansky zákonník.
Podľa § 2 písm. i) cit. zákona kontrolou vnútorného trhu sa zisťuje dodržiavanie povinností ustanovených osobitným zákonom. Súčasťou ustanovenia je aj odkaz na zákon o spotrebiteľských úveroch.
Podľa § 23 ods. 1 zákona o spotrebiteľských úveroch kontrolu dodržiavania povinností ustanovených týmto zákonom vykonáva Slovenská obchodná inšpekcia, ak osobitný predpis nestanovuje inak.
V zmysle § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa predávajúci nesmie spotrebiteľovi ukladať povinnosť bez právneho dôvodu.
V zmysle § 4 ods. 2 písm. b) cit. zákona predávajúci nesmie spotrebiteľovi upierať práva podľa § 3 zákona o ochrane spotrebiteľa.
Podľa § 3 ods. 3 cit. zákona každý spotrebiteľ má právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.
Podľa § 52 Občianskeho zákonníka spotrebiteľskou zmluvou je každá zmluva bez ohľadu na právnu formu, ktorú uzatvára dodávateľ so spotrebiteľom.
Podľa § 53 ods. 1 prvá veta cit. zákona spotrebiteľské zmluvy nesmú obsahovať ustanovenia, ktoré spôsobujú značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa (ďalej len „neprijateľná podmienka“).
Podľa § 54 ods. 1 cit. zákona zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou sa nemôžu odchýliť od tohto zákona v neprospech spotrebiteľa. Spotrebiteľ sa najmä nemôže vopred vzdať svojich práv, ktoré mu tento zákon priznáva, alebo si inak zhoršiť svoje zmluvné postavenie.
Účastník konania si svoju povinnosť vyplývajúcu z § 4 ods. 2 písm. a) a § 4 ods. 2 písm. b) zákona o ochrane spotrebiteľa nesplnil v prípade vyššie citovaných podmienok vyplývajúcich z úvodných ustanovení, čl. V, VII Zmlúv o úvere, z čl. 4, 7, 9, 10 a záverečných ustanovení Obchodných podmienok a  z  čl. 10 Všeobecných obchodných podmienok.
Na základe hore uvedených skutočností odvolací orgán pokladá skutkový stav za spoľahlivo zistený a jeho protiprávnosť za nepochybne preukázanú. Výšku uloženej pokuty pokladá za primeranú zistenému skutkovému stavu.
O výške pokuty rozhoduje inšpektorát SOI, ktorý podľa § 24 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, uloží predávajúcemu za porušenie povinností ustanovených v tomto zákone pokutu až do výšky 66 387,83 €. Podľa § 24 ods. 5 citovaného zákona sa pri určení výšky pokuty prihliada najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti.
Pri určení výšky pokuty odvolací orgán prihliadol na porušenie § 4 ods. 2 písm. a) a na porušenie § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa. Odvolací orgán zároveň uvádza, že sa vysporiadal s námietkami účastníka konania týkajúcimi sa uloženej pokuty, stotožňuje sa s odôvodnením výšky uloženej pokuty v prvostupňovom rozhodnutí, a preto v tejto časti poukáže len na skutočnosti, ktoré mali výrazný vplyv na uloženie vo výroku rozhodnutia uvedenej pokuty.  Pri určovaní výšky pokuty odvolací orgán vzal do úvahy predovšetkým charakter a závažnosť zisteného protiprávneho konania. Prihliadol tiež na tú skutočnosť, že účastník konania vo vzťahu k spotrebiteľovi zneužil svoje postavenie silnejšej zmluvnej strany, keď v rámci spotrebiteľskej zmluvy dojednal neprijateľné podmienky v rozpore so zákonom a uložil spotrebiteľom povinnosť bez právneho dôvodu. Odvolací orgán zohľadnil aj možné následky zisteného protiprávneho konania, keď účastník konania neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľskej zmluve upieral spotrebiteľovi legitímne práva a v neprospech spotrebiteľa spôsobil značnú nerovnováhu zmluvného vzťahu. Rozsah porušenia je o to závažnejší, že vyššie uvedené zmluvné  podmienky sa nachádzali v zmluvách, ktorých obsah spotrebiteľ nemôže podstatným spôsobom ovplyvniť. Odvolací orgán prihliadol tiež na rozsah zistených nedostatkov, t.j. počet zmluvných podmienok, ktoré boli posúdené ako ukladanie povinnosti bez právneho dôvodu – v Zmluve o úvere - 1 a ktoré boli posúdené ako neprijateľné - v Zmluve o úvere - 3 a súčasne v Obchodných podmienkach pre poskytovanie úverov fyzickým osobám - nepodnikateľom  - 7 a Všeobecných obchodných podmienkach - 2, aj na ich obsah, charakter, ako aj mieru akou neprimerane závažným spôsobom zasahujú do práv a oprávnených záujmov spotrebiteľa. Taktiež bol zohľadnený fakt, že predmetným konaním účastníka konania boli porušené aj základné spotrebiteľské práva uvedené v § 3 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, menovite právo na informácie, právo na ochranu ekonomických záujmov spotrebiteľa, nakoľko záujem na ochrane týchto práv nebol dosiahnutý v požadovanej miere. Pri určovaní výšky sankcie prihliadol odvolací orgán aj na územnú pôsobnosť poskytovania služieb účastníkom konania, ktorý svoju podnikateľskú činnosť zameranú na poskytovanie spotrebiteľských úverov vykonáva na celom území Slovenskej republiky, kedy v dôsledku vyššie opísaného protiprávneho konania môže dôjsť k porušeniu ekonomického záujmu spotrebiteľov vo väčšom rozsahu.
Odvolací orgán má za to, že výška uloženej pokuty je vzhľadom na jej represívno-výchovnú funkciu, ako aj s prihliadnutím na zákonom stanovené medze pokutou primeranou a zároveň pokutou zodpovedajúcou zistenému protiprávnemu stavu, charakteru a rozsahu porušenia zákona. Účastník konania je povinný po celý čas výkonu svojej podnikateľskej činnosti dodržiavať všetky právne predpisy vzťahujúce sa na ochranu spotrebiteľa, vrátane zákona o ochrane spotrebiteľa. Odvolací orgán považuje výšku uloženej pokuty za primeranú zistenému skutkovému stavu.
Podkladom pre vydanie rozhodnutia bol presne a spoľahlivo zistený skutkový stav veci na základe čoho podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku odvolanie odvolací orgán zamieta ako nedôvodné.
	Zároveň upozorňuje účastníka konania, že pokutu uloženú I. st. rozhodnutím je povinný uhradiť do 15 dní odo dňa doručenia tohto rozhodnutia priloženou poštovou poukážkou alebo príkazom na úhradu na účet: Štátna pokladnica, č. ú.: SK57 8180 0000 0070 0006 5068,
VS-04810113.

Poučenie: Rozhodnutie o odvolaní je konečné a proti  tomuto  rozhodnutiu  odvolanie  nie je  prípustné. V prípade  nezaplatenia uloženej  pokuty v stanovenej lehote bude jej plnenie vymáhané v zmysle zákona. Rozhodnutie je preskúmateľné súdom.